NETFLIX PREZINTĂ
Avem un loc al nostru.
Avem o comunitate.
Ne simțim în siguranță.
Câți sunteți acolo?
Aveți și copii cu voi?
Pentru că aici ajungeți cel mai rapid pe râu,
dar nu cred că puteți face drumul însoțiți de copii.
Ascultați-mă! Vă spun o singură dată.
Plecăm într-o călătorie dificilă.
Veți simți că va dura o veșnicie, așa că va fi greu să fiți vigilenți.
Va fi încă și mai greu să fiți liniștiți, dar va trebui să le faceți pe ambele.
Trebuie să faceți absolut tot ce vă cer, altfel nu vom reuși.
M-ați înțeles?
Nu vă dați jos legătura de la ochi în nicio circumstanță.
Dacă o dați jos, vă voi răni.
M-ați înțeles?
E frig, avem pături.
Băiat, tu ai câinele. Fată, tu ai pisica.
Ăsta nu e decât un loc. Nu avem nevoie de nimic altceva de aici.
M-ați înțeles?
Așadar, nicio vorbă cât suntem pe râu.
Trebuie să ascultați cu mare atenție.
Dacă auziți ceva în pădure, mă anunțați.
Dacă auziți ceva în apă, mă anunțați.
Dar niciodată, indiferent de motiv, nu vă scoateți legătura de la ochi!
Dacă priviți în jur, veți muri.
M-ați înțeles?
E în regulă. Haide, gata...
Haideți!
Așa.
Unu, doi, trei, patru, cinci, șase, șapte, opt.
Așa... 28, 39, 30. Pe aici.
Hai... 31, 32, 33.
Unde e?
CINCI ANI MAI DEVREME
- Ascultam, nesimțito! - Da, tu și cei de pe stradă.
Magazinul era plin ochi. Pare ceva serios.
Chiar nu ai pic de mâncare.
- Ce pare serios? - Pe bune?
- Da. - Deschide televizorul, zevzeco!
Zevzeco.
- Pe ce canal, zevzeco? - Oricare.
...aeroporturile și gările au fost închise.
Străzile sunt ticsite de oameni care vor să plece cu mașina sau pe jos,
iar martorii relatează cazuri bizare de sinucideri colective.
Apărute inițial în România,
cazurile s-au răspândit cu iuțeală în restul Europei și în Siberia.
Se estimează că există deja zeci de mii de decese.
...încă nu se știe motivul sinuciderilor colective din Europa și Rusia.
Martorii relatează că oamenii au manifestări psihotice.
Conform surselor noastre,
nu e vorba de un virus sau un agent patogen.
Autoritățile din SUA sfătuiesc cetățenii să fie calmi.
Încă nu avem cazuri confirmate...
E în Rusia, așa că...
Spune-le astea mamelor panicate care se încaieră pe sticle de apă.
Apropo, tocmai am vorbit cu mama la telefon.
De ce trebuie să-i dau eu vești despre tine?
- De ce vorbiți de mine? - Doar n-o să-i spun de viața mea.
La trei, mă duc să verific un armăsar arab în Sausalito.
Nu auzi așa o propoziție prea des.
- Vrei să vii? - Nu pot, am programare la obstetrician.
Când?
De ce ți se ascute vocea când te entuziasmezi?
- Te duc eu? - Nu e nevoie.
Intru și eu, poate vedem fătul.
Sau anulez programarea și mergem să vedem un cal.
Nu, dă-l dracu' de cal!
Câtă răutate!
Ce părere ai?
Văd mai mulți oameni stând laolaltă, dar toți se simt neobișnuit de singuri.
Singurătatea e un efect secundar.
E vorba despre incapacitatea de a forma legături.
Ce fel de legături?
- Te muți puțin? - Malorie!
- La o parte. - Am mai vorbit de asta.
Cu tine nu se va întâmpla asta.
Cu un copil, e diferit. E dragoste instantanee.
- Eu nu voi simți așa. - Ba da.
- Ba nu. - Teme-te de singurătate, nu de așa ceva.
Și trebuie musai să te scoatem afară, cu restul oamenilor.
Nu ieși din casă toată ziua.
De ce aș ieși? Cumpărăturile mi le faci tu.
- Trebuie să te muți. - Nu!
- Ba da. - Exclus.
- De ce? - Nu mă mut, îmi ador casa!
Știu c-a durat mult să găsești un studio pe gustul tău
și, de la plecarea lui Ryan, ai muncit mai mult.
Bine, fără colocatari.
Ryan nu era colocatar.
Se pare că era, de fapt.
În fine... Nu poți crește un copil aici. Unde ai așeza-o?
De unde știi că e fată?
Asta-mi doresc, presupun.
Scuze, e de la birou. Vin imediat.
Bună!
Da.
Te sun înapoi.
Ce e?
Tot nu vrei să știi sexul copilului?
Și să stric surpriza, dr Lepham? Nu.
Cum te simți? Dormi mai bine?
E dificil.
Nu dormeam bine nici înainte de... afecțiunea asta.
Se numește sarcină. E în regulă dacă o spui.
N-ați aflat, dnă doctor, că dacă ignori un lucru,
ajunge să dispară?
Serios? Am fost în beznă atâta timp...
- Când iapa rămâne gravidă... - Doamne!
Știi ceva de cai?
Când o iapă rămâne gravidă, știe imediat.
Serios?
Își schimbă dieta, își schimbă mersul.
Îi mușcă pe ceilalți cai, dacă se apropie prea mult.
- Păcat că nu suntem cai. - Chiar e păcat.
Era minunat dacă eram cai, am fi avut o mamă care ne-ar fi crescut.
Și un tată, undeva la un manej de armăsari.
Stai! Tatăl nostru chiar era la un manej de armăsari.
- Asta așa e. - Așa e.
Bietele de noi!
Ar trebui să ne compătimim cu un prânz și o sticlă de vin.
În sfârșit, ai și tu o noimă.
- Bine. - Serios? În fața mea?
Nu în sensul ăsta...
Un păhărel de roze n-o să-i facă nimic sâmburelului.
Sigur am auzit cuvântul „sticlă”.
Și poate nu-i mai spui sâmburel, acum că e cât un pepenaș.
Pepenaș?
Știu că e dificil să iubești pe cineva încă necunoscut.
Ce frumos...
Nu te-ai gândit să faci o felicitare cu asta?
- Le-ai putea vinde drept suveniruri. - Da.
Vei avea un copil, Malorie.
Curând, eu, Jessica și o asistentă specializată în nașteri
vom face aceleași glume, la etajul trei.
După aceea, însă, nu vei mai pleca acasă singură.
Știu.
Dar, dacă nu vrei asta,
există suficiente cupluri care vor cu disperare să adopte.
Nu te condamnă nimeni. Poți face orice alegere vrei.
Dar nu poți ignora situația, sperând că dispare de la sine.
TE GÂNDEȘTI LA ADOPȚIE? SARCINA POATE FI DERUTANTĂ
Te simți bine?
Excelent.
Vomiți?
Du-te la mașină.
E cu bucăți?
Nu, de fapt a fost aproape mătăsos, a țâșnit ușor și fără probleme.
Ne vedem la mașină, bine?
- Pe coridor. - Faceți loc!
Paza!
Aveți grijă! Ajutor!
Nu, treci înapoi!
- Liniștește-te, te rog! - Cod gri, nivelul unu.
Liniștește-te! Paza!
- Te simți mai bine? - Se întâmplă chiar acum.
Ai dat pe tine?
Orice înnebunește oamenii în Rusia, a ajuns aici.
- Poftim? - Te rog, poți să...
Stați acolo!
- Sunt în spital. - Doamne! Condu!
Haide!
Mergem direct la Santa Rosa.
Stai la mine până se termină tâmpenia ăsta, orice ar fi.
- Nu am haine. - Poți purta de-ale mele.
Nu mă omor după stilul cowboy.
Asta te preocupă acum pe tine?
Mă liniștesc când mă gândesc la prostii.
- Rahat! - Ce e?
O mașină a rămas pe mijlocul străzii.
- Ocolește-o, încet. - La o parte!
Dacă se împute treaba, va trebui să eviți drumurile
și să fii călare pe un cal, crede-mă!
- Dumnezeule... - Rahat!
De ce sunt oamenii atât de cretini?
Doamne, Jess! Dă-i drumul!
Nu trec pe roșu cu o gravidă în mașină.
Condu odată!
Lasă-mă să șofez, mă agiți în ultimul hal!
- Știi ce? - Lasă-mă să conduc.
- Nu e al meu. - Telefonul meu e în spate.
- O fi președintele juraților... - Ține-ți caii în frâu!
Unde l-ai pus?
Dumnezeule! Ce dracu' e aia?
Ce dracu' e ce?
Ce dracu' e ce? La ce te uiți?
Ce ai văzut? Vorbește! Ce dracu' e ce?
Ce faci? Dumnezeule, Jess, oprește-te!
Ce ai pățit? Nu! Încetează odată!
Nu!
Oprește-te!
Jess, ce naiba ai pățit? Oprește-te, Jess!
Dumnezeule! Oprește, te rog!
Vino!
- Lydia, ce faci? - E însărcinată.
Nu acum, Lydia! Vino înăuntru!
E însărcinată.
N-o poți ajuta!
Vino înăuntru, repede!
Bine.
Drăguță, ridică-te! Haide!
Mamă?
Nu pleca, te rog.
Ține privirea în pământ.
Deschideți ușa! E o femeie însărcinată aici!
- Deschideți ușa! - Nu.
Deschideți ușa! Poliția!
Nu deschideți.
- Deschideți naibii ușa! - Îmi pare rău.
E casa mea.
Intrați, repede!
Haide! Te simți bine?
Ești teafără?
A ieșit ca să te ajute.
Acum e moartă.
Suntem toți foarte tulburați acum.
- Îmi pare rău. - Haideți înăuntru.
Îmi pare rău.
Haideți!
- Sunteți teferi? E cineva rănit? - Are cineva semnal?
- Nu ai WiFi deloc? - N-am de niciun fel.
Haide!
- Nu merge. - Trebuie să dau de copii.
Nu găsesc nimic.
- Scumpo? - Nimic, nici eu.
- Sunt acasă? - Scuză-mă.
Mamă, sună-mă imediat înapoi.
S-a întâmplat ceva... Alo?
Chestia aia îți fute sistemul nervos. Văd asta de săptămâni la clienții mei.
N-am zis că sunt polițist?
Ești la Academie, încă nu ești polițist.
Orice ar fi, vor trimite pe cineva curând, cu siguranță.
Un singur lucru se va întâmpla curând: vom muri cu toții.
Ce se întâmplă are toate semnele unui război biologic.
Coreea de Nord sau Iran.
Douglas, au spus că încă nu știu ce este.
Trebuie să ne păstrăm calmul.
- Serios? - Da.
Te rog!
Suntem în rahat!
Cred că am auzit una.
Alergam pe stradă și am simțit ceva, jur!
- Am auzit ceva. - Ce ai văzut?
Nu știu, era acolo, pur și simplu...
- O prezență? - Da.
În rahat pân-la gât!
Trebuie să existe niște poze sau înregistrări video.
- Eu n-am văzut. - Echipa mea a văzut una.
Poftim?
Făceam săpături la o fundație,
iar contractantul s-a întins pe jos, în fața buldozerului.
Apoi, mecanicul a dus buldozerul spre groapă și și-a rupt gâtul.
De parcă, dacă te uiți la ea,
o iei razna sau vrei să te rănești.
Nu, vrei să te sinucizi.
Și...
- Pizda mă-sii! - ...doar te uiți la ea.
- Și te sinucizi. - Cum e posibil?
Închideți ferestrele!
Închideți-le pe toate!
Închideți ferestrele!
Mulțumesc, Doamne!
Andy, Bailey, mă auziți?
Tată, ce-i chestia aia de-afară?
- Bailey! - Bailey!
Bailey!
- Dacă ieși afară, mori. - Copiii mei sunt acolo.
- Dă-te! - N-ai să ajungi la ei.
A revenit emisia. Dă mai tare!
Președintele a declarat stare de urgență
și granițele au fost închise.
Nu ieșiți afară!
Evitați internetul. Folosiți radio...
Ce naiba se întâmplă, fraților?
- E final de joc, omule. - Ce îndrugi acolo?
Final de joc.
Omenirea a fost studiată și considerată nedemnă.
- De către cine? - Au diverse nume, înțelegi?
Religiile și mitologiile lumii vorbesc de demoni și entități spirituale.
Cei care văd aceste creaturi
descriu mai mereu experiența
ca și cum entitatea ar lua forma celor mai mari frici ale tale,
a celor mai profunde regrete sau a unor pierderi grele.
Sună a abureală. Căcaturi religioase.
Nu e abureală! Vorbesc de realitate.
Iau diverse forme.
Cum ar fi Aka Manah sau Varios Daevas din vechea legendă zoroastriană.
Sau Surgat, din credințe creștine antice și oculte,
care le făcea pe gravide să-și vadă copiii nenăscuți drept alte creaturi,
precum homari sau păianjeni.
Sau Huli-jing din China, Puca din mitologia celtică.
Nume diferite, dar cu același scop.
Și anume?
Sfârșitul omenirii.
Charlie, ai învățat toate astea lucrând la supermarket?
- Nu, am studiat ani întregi. - La facultate?
Nu chiar facultate, dar...
pe internet.
Acolo găsești toate informațiile.
- Lucrez la un roman. - Ce pula mea...
Așadar, stăm aici până o luăm razna, ca el?
Armata va interveni și va prelua controlul.
Trebuie doar să așteptăm.
De ce nu stai jos?
N-am nimic. Încerc să dau un telefon.
- Înțeleg. - Nu am nimic.
Înțeleg.
- Telefoanele nu funcționează. - Bine.
Ai cumva dureri?
Poftim? Nu.
- Cred că ai o contuzie cerebrală. - Mă simt bine.
- Bine. - N-am nimic.
Bine.
Eram în mașină.
Și ea a văzut ceva.
Nu știu ce anume, dar i s-a schimbat privirea.
De parcă...
S-a întristat atât de tare, iar Jess nu se întrista niciodată.
Nu.
A coborât din mașină și-a fugit pe stradă,
iar ea n-a avut niciodată gânduri sinucigașe.
N-ar face asta niciodată.
Dar...
Iar apoi, femeia care m-a văzut,
a început să vorbească cu mama ei și...
Acea femeie era soția mea.
- Numele ei era Lydia. - Bine.
Și nu vorbea cu mama ei, pentru că mama i-a murit acum zece ani.
DE 6 ORE PE RÂU
Alo?
Mă aude cineva? Alo?
Mă aude cineva? Mă numesc Malorie.
Sunt într-o barcă, pe râu. Mă aude cineva?
E cineva acolo? Alo?
Mă aude cineva? Alo?
Malorie.
Au trecut trei zile de la primele evenimente.
Legăturile telefonice au căzut.
Nu pot lua legătura cu nimeni.
N-am auzit nimic din partea autorităților,
dar, dacă ascultați,
din câte îmi pot da seama, dacă stați în case
și dacă nu vă uitați la chestiile alea, ar trebui să fiți în regulă.
Nu ieșiți afară.
Imediat ce aflu mai multe, vă voi da de știre.
Soțul meu lucrează în fonduri fiduciare și imobiliare. Ce fel de drept practici?
- Legea falimentului. - Când nu-și dă în judecată vecinii.
Pentru cât timp ne-ajunge mâncarea?
Nu mult.
Pentru că unii nu înțeleg conceptul raționalizării.
Douglas, casa ta e în spatele ăsteia.
Putem merge acolo, poate găsim ceva.
Nu ne-am mai întoarce. Ce nu înțelegeți voi...
- Tom... - Nu putem primi pe oricine.
Da, liniștește-te.
- Cine e? - Mă auziți?
- Faci o greșeală imensă. - Douglas!
- Da, te aud. - Mă auziți?
Mă numesc Olympia. Ajutați-mă, vă rog!
- Nu deschide ușa... - Am s-o deschid.
Băga-mi-aș!
Așteaptă o secundă.
Mișcă!
Deschide.
Haide!
Adu o pătură.
De fiecare parte a ușii e câte un felinar.
Îți dau o pătură și vreau s-o atârni peste ambele.
- Bine. - Ai înțeles?
Vreau să-mi blochezi vederea.
- Acoperiți-vă ochii! - Ce prostie!
Malorie, acoperă-ți ochii!
Uite! Ține!
Spune-mi când ai terminat.
Tom, e bine ce faci?
- Taci! - Așteaptă, te rog!
- Am acoperit tot. - Bine.
Hai, vino!
Încet.
E totul bine.
- Malorie. - Da.
- Arma, te rog. - Da.
Înainte să omori pe cineva, din moment ce nu știi s-o folosești.
E în regulă.
Cum...
de sunteți atât de mulți?
Așadar, ești...
ești gravidă?
Da. Pe 1 octombrie ar trebui să nasc.
Dar tu?
La sfârșitul lui septembrie.
Stai așa. Afară e tot nebunie și haos?
Ești singură?
Da.
Soțul meu a fost chemat luna trecută, e pilot de avion.
Am încercat să raționalizez ce aveam,
dar mi s-a făcut prea foame și mi-era teamă pentru copil,
nu știam ce să fac.
- Bea niște apă. - Mulțumesc.
Ai plecat și-ai început să bați aiurea la uși?
Stau la o stradă de aici.
Acum putem flămânzi toți aici, la maternitate.
Trebuie doar să mai găsim provizii.
Dar nu putem găsi nimic, dacă nu vedem.
La dracu', suntem blocați aici!
Poate că nu.
Poate vedem mai bine decât credeam.
Cum adică?
Veniți aici.
Avem camere în casă, care transmit în direct.
Veniți la etaj, haideți!
E un semnal digital.
Arată doar temperatura corpurilor.
E informație seacă.
- Doar culori pe un ecran. - Dar dacă și imaginea are puteri?
Nu știm cum funcționează chestiile alea.
Nu sunt reprezentări directe.
Nu ne putem uita la chestiile alea cu propriii ochi,
dar poate reușim cu ajutorul unui convertor. Pixeli și temperatură.
Poate nici nu se văd.
N-o să aflăm decât după ce se uită unul dintre noi.
Cred că e o greșeală imensă.
Desigur, Douglas. Tu asta spui despre tot.
La un moment dat, trebuie să facem ceva.
Nu știm nici măcar cât vom mai avea curent.
Credeți-mă, sunt convins că va funcționa.
Bine.
Dacă funcționează, folosim tehnologia când căutăm provizii sau...
Exact!
Nu foarte strâns.
Sper că știi ce faci.
Ascultă... Tu și soțul tău sunteți oameni cumsecade.
Sper că știi că nu de asta...
Nu de asta...
Mulțumesc, Douglas.
Nu ești obligat să faci asta.
Știu. Nu-ți face griji.
- Tom, îmi trebuie telecomanda. - Da.
Poftim, frate!
De ce-l dai în judecată?
Pentru că vor să dărâme o parte din casă
și să facă o monstruozitate de sticlă.
Soțul lui e arhitect.
E proprietatea lui. De ce îți pasă ce construiește?
Pentru că asta aș vedea zilnic.
Nicio șansă.
Vine sfârșitul lumii, scumpete, așa că nu se știe.
Unde ești, nenorocitule?
MULTIVITAMINE PRENATALE
Haide, Greg!
Concentrează-te!
E despre sfârșitul lumii.
Romanul meu.
Dar nu e ca o poveste de copii, în care toți au arcuri,
se omoară între ei sau aleargă printr-un labirint uriaș.
Nu... Povestea asta surprinde realitatea.
Te-ai gândit vreodată că va fi așa?
- Greg! - Putem intra?
- Ce se întâmplă? - Greg!
Putem intra?
Nu vă uitați!
Acoperiți-vă ochii!
- Caută monitorul. - Greg!
Greg!
Greg...
L-am găsit.
Gata, puteți deschide ochii, e în regulă.
I-am spus naibii că e o greșeală imensă.
Haide!
Trebuie să plecăm.
Îmi pare atât de rău...
Nu mai ieșim niciodată de-aici.
Nu vine nimeni după noi.
Trebuie să plecăm.
Bună!
Mă gândeam c-ar fi bine să fim împreună, ținând cont de...
Desigur.
Măcar nu stăm singure.
Am citit pe un blog că femeile gravide
ar trebui să doarmă mereu cu cineva,
fiindcă fătul poate simți când mama se simte singură.
Perfect.
Așadar... te-ai gândit la nume?
Nu, încă nu.
Dar tu?
Dacă e fată, vrem s-o numim Ariel sau Jasmine.
Dar mi-ar plăcea să-i spun Cenușăreasa și s-o alint Ella.
Soțul tău ce-ar prefera?
Îi place orice îmi place mie.
Dar tu? Soțul tău are vreo preferință?
Sunt doar eu.
- Îmi pare rău. - E în regulă.
Dar familia ta? Precis sunt entuziasmați...
Știi ce? Mă scuzi o secundă, te rog?
Revin imediat.
Scuze!
Așa ceva nu poți uita.
Așa e, nu poți.
Scuze...
Te simți bine?
Da.
Am să-mi spăl hainele dimineață.
- E o idee bună. - Așa cred și eu.
Noapte bună.
DE 14 ORE PE RÂU
E cineva?
Aveți nevoie de ajutor?
- Vă puteți da jos legăturile de la ochi. - Nu vi le dați jos!
Am mâncare. Copiii par flămânzi.
Aplecați-vă! Stați jos!
Hei, prieteni...
Ați văzut vreodată un pui de căprioară?
Vă spun un secret.
Am găsit unul în pădure.
Știu că sunteți speriați, dar nu aveți de ce.
Nu vreau să vă fac rău, ci doar să vă scot la mal.
Scoate-ți naibii legătura de la ochi!
Am văzut unul. Am văzut adevărul.
Dă-ți legătura jos!
E minunat. Dă-ți-o jos!
Dă-ți legătura jos!
Va purifica întreaga lume!
Toți trebuie să privească.
Am vești proaste.
Rămânem fără mâncare și nu ne vine nimeni în ajutor.
Trebuie să ieșim afară.
Știu de unde am putea lua provizii.
- De unde, Charlie? - Magazinul Fields.
Am încuiat tot când a început nebunia.
- De-abia acum ne zici asta? - Măcar știm.
Mulțumim.
Un grup trebuie să meargă.
Vom muri înainte să ajungem acolo.
- Faci mișto de mine? - Eu merg.
- Atunci merg și eu. - Ești gravidă.
Dacă mergeți voi, vin și eu.
Ce-ar fi să merg eu prima dată, iar tu, data viitoare?
- Merg și eu. - Poftim?
- E sinucidere. - Sunt antrenată, mă descurc.
Nu-mi place. Nu cred c-ar trebui să plecați.
- Suntem patru. - Cinci, cu Charlie.
Cu Charlie? Charlie nu merge nicăieri.
- Tu cunoști sistemul de alarmă. - Nicio șansă!
V-am dat informațiile necesare.
Nu trebuie să vă duc de mână, e un supermarket.
Au semne peste tot. Ați mai fost acolo.
Dacă vrei cereale, cauți semnul cu cereale.
Dacă n-ați ști să citiți... Dar știți.
N-aveți nevoie de mine...
Charlie, îți va servi drept inspirație pentru roman.
Bine? Va fi nemaipomenit.
Așadar, trebuie să vopsim toate geamurile.
E eficient și sigur.
Auziți și voi?
De când e sigur să conduci orbește?
Nu suntem orbi.
Avem GPS.
Se calculează traseul.
Mențineți direcția.
În 800 de metri, virați la dreapta, pe Strada Bay.
- Ce-a fost asta? - O bordură.
Doar o bordură.
E un senzor de proximitate.
Un limitator de viteză, atâta tot.
Virați la dreapta.
- Am ieșit de pe drum? - Nu, e ceva acolo.
- Un camion, probabil. - Ocolește.
- Ocolește-l. - Da.
Ce-a fost asta?
Mai e o mașină afară?
- Rahat! Ajunge! - Charlie, respiră!
- Ies afară! - Calmează-te!
Nu-l mai atingeți!
- Privește-mă! Trebuie să taci. - Fă-l să tacă.
Futu-i! N-o să reușim.
Liniștiți-vă!
- Rahat! - Țineți-vă bine!
Țineți-vă de ceva. Trebuie să plecăm!
Țineți-vă!
Ăla n-a fost limitator de viteză!
- Futu-i, s-a blocat. - Țineți-vă!
Virați la stânga.
Încetinește!
Ați ajuns la destinație.
Ce dracu'?
Și după toate astea, ar trebui să ieșim?
Ce noroc pe noi!
- La trei. Unu... - Sunt gata acum.
...doi, trei!
Ce-a fost asta? Ce-am lovit?
E doar un stâlp.
Așa. Unde e...
Ușa ar trebui să fie la câțiva pași în față.
- M-am pierdut. - La stânga.
Stânga.
M-am pierdut iar.
- Haideți. - M-am pierdut.
- Gata, aici! - Bine.
- Ai intrat? - Nu.
Așteptați, aproape am reușit.
Gata.
Intrați.
Gata, am intrat.
E cineva?
Verific ferestrele.
Așa...
Cred că suntem în siguranță. Le puteți da jos.
Dumnezeule...
- Futu-i, am dat lovitura! - Da.
- Unde sunt conservele? - Raionul doi.
- Hârtia igienică? - Cinci.
- Nu-mi pasă de-alea. Băutura? - Șapte.
Nu uitați că avem puțin spațiu. Limitați-vă la neperisabile și esențiale.
- Unde sunt electronicele? - Raionul șase.
Șase. Bine, mulțumesc.
N-am de gând să curăț eu aici.
Excelent!
Mă bucur c-am venit.
E cel mai frumos loc de pe Pământ.
Știu. Chiar nu e glumă.
Cadoul meu pentru viitorul copil.
Mulțumesc.
Cu plăcere.
Sora mea așteaptă al patrulea copil...
Doamne... e o sfântă.
Așa e.
Mereu îi ating burta.
E liniștitor.
Unul dintre trucurile naturii.
Sora ta e în Sacramento?
- Da. - Da?
Dar tu? Unde ai crescut?
Lângă Stockton.
- Stockton. - Da.
- Creșteam cai. - La o fermă?
- Tatăl meu era cowboy în toată regula. - Așa ai învățat...
- Ce? - Chestia cu pușca.
Da. Am avut o copilărie interesantă.
Stockton nu e așa departe de Sacramento.
Nu e. Pe autostrada 99.
- Pe autostrada 99, da. - Dar la lumi distanță, nu?
Dar ne puteam întâlni cumva.
Desigur.
Puteam să-ți fiu dădacă.
Dădaca mea cea sexy.
Spui asta doar pentru că vom muri toți.
Poate.
Voi cum de sunteți atât de norocoși?
Salut!
Salutare!
Ce adormiți sunteți...
Toți clienții să se prezinte la raionul șapte, vă rog.
Am de făcut un anunț extraordinar.
- Doamnelor și domnilor, vă rog... - Da, Douglas.
Vreau să profit de ocazie pentru a ține un toast în cinstea noastră,
pentru că împreună facem sfârșitul lumii...
măreț, din nou!
Păsărele.
Nu v-ați prins, nătărăilor?
Am putea rămâne aici.
Avem mâncare și băutură pentru un an.
Nici nu trebuie să plătim, chiar n-ar trebui să plecăm.
Iar cei de la Greg vor muri de foame?
Mai bine ei decât noi.
Aici avem tot ce ne trebuie ca să supraviețuim. Tot!
Nu există argument statistic, logic sau legal pentru ca noi să ne întoarcem.
Iată un argument: nu suntem jigodii.
Și nu rămânem.
Ce este?
Charlie, ce e dincolo de ușă?
O rampă de încărcare.
E cineva?
Lăsați-mă înăuntru, vă rog!
Vorbește mai tare, nu te aud.
Deschideți-mi ușa, vă rog!
Acoperiți-vă ochii!
- Poftim? - Deschid ușa.
- Nu! - E cineva acolo.
Trebuie s-o deschid.
Bine.
Așa...
- Auzi? - Da.
Dați-mi drumul, vă rog! Sunt blocat.
Stați așa! Fish Finger, tu ești?
- Charlie, eu sunt! - Cine e Fish Finger?
Lucrează la supermarket, la raionul de fructe de mare.
A fost la răcoare și e nițel trăsnit, dar e mereu de treabă cu mine.
- Cum ai ajuns acolo? - Am...
M-au păcălit!
Cine?
Despre cine vorbești? Ești singur?
M-au păcălit și m-au lăsat să putrezesc aici.
Cine te-a lăsat aici? Ce tot zici?
Ceva nu e în regulă.
- Se întâmplă ceva! - Dați-mi drumul, vă rog!
Fish Finger, ce faci? Ce faci, omule?
Uitați-vă la el. Vor să-l priviți! Lăsați-mă înăuntru!
E prea puternic. Nu-l pot ține.
Lăsați-mă înăuntru!
Charlie!
Futu-i!
Charlie, stai!
Privește-l, Charlie. E minunat!
- Charlie? - Charlie!
- Charlie!
- Rahat! - Ce dracu'?
Futu-i!
Trebuie să plecăm.
Trebuie să mergem, haide!
Să plecăm de-aici!
Dați-mi drumul, vă rog!
Cum de mai trăiește ăla acolo?
Vă rog, dați-mi drumul!
Felix!
Dumnezeule!
Câte bunătăți!
- Păsărele? - Da.
Par să simtă apropierea creaturilor.
Unde e Charlie?
Alt roman pe care nu va trebui să-l citesc.
Ne-a salvat, jigodie ordinară!
Știu ce crezi despre mine, ce cred toți despre mine.
În cererea de divorț,
prima mea soție a zis c-ar jigni ciudații
din toată lumea dacă m-ar face ciudat.
A doua soție a spus că nu îi mai este teamă de Iad,
pentru că nu poate fi mai rău decât căsnicia alături de mine.
Mi-ar fi plăcut de ele.
Poate.
Apoi a apărut Lydia.
A treia oară chiar a fost cu noroc, în cazul meu.
N-am întâlnit pe nimeni cu suflet atât de mare.
Dar eu sunt aici, iar ea e moartă. Știi de ce?
Pentru că, la final, există doar două tipuri de oameni.
Jigodiile și morții.
Doamne! Parcă ai fi taică-meu.
În ce sens?
Avea și el o inteligență sclipitoare și încerca să educe neghiobii din jur?
Și vorbea perfect limba jigodiilor.
Și tot asemenea ție, justifica tot ce făcea recurgând la înțelesuri absconse,
teorii conspiraționiste și...
dând vina pe toți din jur, cu toate că el greșea.
Dar, odată ce eu și sora mea am realizat că erau doar pretexte
pentru a-și trata familia cu curul, viața a fost mai ușoară.
Dar văd o diferență între mine și el.
Nu greșesc niciodată.
Vă asemănați ca două picături... de apă puturoasă.
Semăn cu el și fizic?
Nu chiar.
Nu era răvășitor de chipeș?
Nu-i vorba de asta...
Avea părul altfel.
- Părul? - Da.
El avea.
Nu pot.
Haide, e sfârșitul lumii.
Nu cred că zece grame de whiskey mai schimbă ceva.
Păi... sper că te înșeli.
Despre jigodii și morți.
Sper că există și altfel de oameni.
Să sperăm că există și altfel de oameni.
- Închide garajul! - Mă ocup.
Așteaptă!
- Acoperiți-vă ochii! - Da.
E încuiată.
Nenorociții!
Unde naiba e mașina?
Unde sunt Lucy și Felix?
Futu-i!
DE 24 DE ORE PE RÂU
Nu mai vâslești.
Fac o pauză.
Cât mai avem?
Câteva ore.
Malorie!
Ajutor!
Malorie!
Ești teafăr?
- Mi-e frig. - Știu. Stai puțin.
Nu se poate! Păturile și toată mâncarea! La naiba!
- Îmi pare rău... - Nu, nu e...
Stai un pic.
Așa. Uite...
- Așa. - Mi-e foarte frig.
Te încălzim imediat, bine? Imediat!
Pune asta în jurul tău.
Țineți-vă legăturile pe ochi.
Ați auzit?
Ați auzit și voi?
Lăsați-vă pe fundul bărcii, jos de tot.
Să nu scoateți o vorbă. Las păsările cu voi.
Vă acopăr, dar nu scoateți un sunet și nu plecați.
M-ați înțeles? Nu plecați!
Rahat!
Malorie.
Malorie are probleme.
Malorie?
Ți-am spus să stai în barcă.
Nu gândești.
Faci exact cum îți spun sau mori, înțelegi?
Dacă pățesc ceva, nu încerca să mă ajuți.
Lăsa-mă și salvează-te!
Ai înțeles?
Spune! Dacă pățesc ceva, ce faci?
Te salvezi! Spune-o!
- Mă salvez. - Te salvezi!
Nu pot avea încredere în tine.
Sfârșitul lumii ne împinge la tot felul de lucruri.
Nu e sfârșitul lumii.
Serios?
Așa se simte.
La finalul detașării în Irak, eram cantonați într-un sat.
Trebuia să patrulăm străzile și să menținem ordinea.
Într-o dimineață,
am văzut un tată cu patru copii.
Am oprit, să mă asigur că e în regulă
și că va ajunge cu bine la destinație.
Am aflat că-și ducea copiii la școală.
În mijlocul nebuniei de-acolo,
în tot haosul ăla, el își ducea copiii la școală.
Așa că...
ne-am luat după el.
Zi de zi.
L-am escortat.
Asta a ajuns să fie patrula mea.
La sfârșitul detașării,
înainte să plec acasă, mi-a dat asta.
Îmi place să mă gândesc că încă își duce copiii la școală.
DE 28 DE ORE PE RÂU
Mă aude cineva? Alo?
Mă numesc Malorie. Mă aude cineva? Alo?
E cineva acolo? Alo? Mă aude cineva?
Test. Alo?
E cineva acolo? Alo?
- Alo? Test. - Ești cumva...
Ai legătură la ochi?
Pătura din spatele tău e încă ridicată?
Bine, intră repede.
Mulțumesc. Asta e legătura de la ochi. Mulțumesc!
Stai, așteaptă aici! Malorie!
- Stai! - Olympia, ce faci?
- Malorie! - Ce faci?
- Ce-i în capul tău? Jos! - E speriat, atâta tot.
- E speriat. - Verifică-i geanta.
Treci aici, Olympia.
- Cine ești? - Ăsta cine mai e?
Mă ocup eu, Tom. Verifică geanta.
- Cine e? - E speriat.
- Cine ești? - Cum ai ajuns aici?
- Taci, Olympia! Cine ești? - Era speriat și i-am dat drumul.
- Ai lăsat un străin în casă. - Îmi pare rău.
- Era îngrozit. - Ești grea de cap?
Doamne... Bine, te rog...
Numele meu e Gary.
Locuiesc în oraș.
Când au apărut chestiile astea, m-am urcat în primul tren,
crezând că e mai sigur.
Vă rog, lăsați-mă să stau aici. Mă urmăresc.
Cine?
- Nu-l cred. Minte. - Cine te urmărește?
E limpede că minte.
- Jur! - Ce cauți aici?
Am fost la casa lui Carl, un coleg, să ne adăpostim.
Totul era în regulă, până când au dat buzna în casă.
Creaturile nu dau buzna în case.
Nu creaturile, ci niște psihopați.
Niște psihopați de la Northwood.
Northwood? Unde vine asta?
E un spital de boli mintale pentru criminali.
E bine de știut că au primit permisie.
Și apoi?
Ne-au scos afară și ne-au forțat să privim în jur,
că să vedem creaturile.
Poftim?
- Te-ai uitat? - Nu.
Cumva, Carl a reușit să-l doboare pe unul dintre nebuni la pământ
și am luat-o toți la fugă.
Am fugit încontinuu până am ajuns aici.
Am tot bătut la uși, dar nu mi-a deschis nimeni.
Până ați deschis voi, așa că...
Vă mulțumesc!
Păsărele.
Când au dat buzna nebunii în casă, cel mai înfricoșător lucru a fost...
că nu purtau legături la ochi.
De parcă n-aveau nevoie.
Dar afară trebuie să porți.
Nu și ei.
Nu erau afectați ca restul oamenilor.
Ei voiau să vadă.
Erau fericiți.
Erau atât de bucuroși!
Și spuneau că toată lumea trebuie să vadă.
Stai...
Ridică-te și ieși! Aici nu e orfelinat.
Amice, ne-a făcut plăcere să ne vizitezi, acum marș afară!
Și cine nu e de acord poate pleca odată cu el.
- Afară, acum! - Douglas, asta e crimă.
Ba nu! Asta e crimă!
- Vă rog! - Să lași străini în casă.
Fiecare contact cu lumea de afară a adus alți morți.
Lydia, Greg, Charlie.
Dacă vreți să-i salvați pe cei de-afară, ieșiți pe ușă și ajutați-i.
Nu mai primim niciun străin în casă.
Nu cât timp mai respir.
Nu-ți mai spun o dată, ridică-te și...
Mulțumesc.
Tu dormi în garaj.
Am deschis ușa doar pentru că mi-am amintit cum era să fiu eu afară.
Dacă nu mă primeați înăuntru...
Simt că sunt o povară.
Nu ești o povară mai mare decât mine.
- Nu e adevărat. - Ba da.
Tu nu ești fragilă, ca mine.
Sunt o răsfățată.
Părinții mei au făcut mereu tot pentru mine, apoi soțul meu a făcut asta
și m-am înmuiat, de la câtă grijă mi s-a purtat.
Eu am fost crescută de lupi, așa că ești norocoasă.
Dacă voi păți ceva, vreau să ai grijă de copilul meu.
Bine?
- Nu. - Te rog!
- E copilul tău. - Malorie.
Nu.
- Promite-mi... - Nu vei păți nimic.
E copilul tău.
Promite-mi!
Promite-mi, te rog!
Bine. Da, bineînțeles.
Ce e asta?
Dacă voiam să-ți spun,
de ce-aș mai fi împachetat-o așa frumos?
Am găsit-o când am luat provizii.
E foarte drăgălașă.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Știu că nu asta îți doreai înainte de naștere.
Ba e perfect.
Și i-o poți da micuței după ce crește. Da?
Mulțumesc.
DE 38 DE ORE PE RÂU
Râul prinde viteză, e timpul pentru o ședință.
Vreau să vorbim despre vâltori.
Acolo apa devine foarte învolburată.
E foarte zgomotoasă și periculoasă
și va fi cea mai grea încercare de până acum.
Când ajungem la ele, unul dintre voi va avea o misiune critică.
Va trebui să privească în jur.
Și cine privește în jur
va trebui să-mi spună în ce direcție să cârmesc,
ca să putem trece cu bine.
Dacă mă uit eu, nu vom reuși.
Dar dacă vedem ceva?
- Mă uit eu. - Nu.
Eu spun cine se uită.
Bine? Eu decid.
Eu decid cine se uită.
Eu decid.
Test. Alo, mă aude cineva?
Test, unu, doi, trei. Alo?
- Ador melodia asta. - Și eu.
- Și eu.
N-am mai auzit-o niciodată.
- Ar putea fi o alarmă falsă, nu? - În regulă.
Hai în dormitorul de la etaj.
Ne trebuie prosoape, bureți, foarfece și multă apă.
Găleți de apă. E în regulă.
E în regulă.
Hai, încetișor. Te ajut eu.
E în regulă.
Foarfecul e în sertarul din stânga ta.
- Așadar, vine copilul. - Nu, nu vine.
- Nu vine. - Ba zău că vine.
- Hai cu mine. - Nu vine!
Ba vine! Hai, vino!
- Trebuie să iau apă. - Luăm noi apă.
Bine, gata.
- Vă descurcați grozav. - Gura!
Încă o dată.
Haide!
E în regulă.
E băiat.
Și mătușica ta credea c-ai să fii fetiță.
Tu, ăsta nou, dă-mi drumul înăuntru.
Vino și descuie ușa. Haide!
Dă-mi drumul! Ce faci?
Ce?
Ce faci?
Gary?
Gary!
Tom, a pus păsările în frigider.
Ți-am zis că-i dus cu pluta.
Ga...
Tom, ia pușca!
E nebun.
Ce pula mea faci? Te-am primit la noi în casă.
Te-am primit...
Nu! Băga-mi-aș!
Jigodia naibii! Știam că ești nebun de legat.
Târâtură ce ești! Te-am salvat.
Băga-mi-aș!
Așa, e bine.
Da!
Ai reușit, mămico! Ai reușit.
Bună!
Sunteți minunați, toți.
Ce se întâmplă jos?
Pot să văd?
Cât de frumoși...
Mulțumesc.
Pot să-l văd și pe al tău?
Mulțumesc.
Priviți!
- Doamne! Olympia, acoperă-ți ochii! - Nu e frumos?
De ce faci asta? Gary, oprește-te, te rog!
- Priviți! - Gary, oprește-te!
- Arată-ți copilul. - Nu, Olympia!
Acoperă-i ochii!
Olympia!
Priviți!
- Arată-ți copilul! - Olympia, dă-mi copilul.
- Nu sunt așa răi. - Olympia, dă-mi copilul.
Ține-i ochii acoperiți. Dă-mi-l un minut, te rog.
Lasă-mă să-l țin un minut!
Doar un minut.
Lasă-mă să-l țin un minut, te rog!
- Un minut. - Privește!
- Bine? - Privește!
Privește!
Nu se poate! Nu!
- Privește! - Nu!
Așa, bravo!
Auzi, Malorie...
Dă-mi copiii.
Dă-mi-i!
Dă-mi-i sau ți-i iau cu forța.
Auzi, jigodie!
Ce faci aici?
Ai venit să mă vezi?
Deschide ochii.
Nu-ți fie teamă.
Privește-mă.
Privește-mă!
Îmi pare rău.
Îmi pare rău că n-ai apucat să vezi.
E minunat.
Atât de minunat...
Îmi pare rău.
Va purifica întreaga lume.
Nu ne răni, te rog! Lasă-ne în pace!
Te rog, lasă-ne în pace!
E în regulă.
CINCI ANI MAI TÂRZIU
Ascultați ciocăniturile.
Ascultați sunetele, analizați-le tonalitatea.
Ascultați.
Dacă se aud mai puternic, sunteți undeva afară. Auziți?
Dar dacă sunetele sunt mai domoale, ceva e foarte aproape.
Mă aude cineva? Alo?
Alo?
Nu e nimic aici.
Ce s-a întâmplat?
Am auzit iar câțiva.
Poftim?
Erau câțiva... se plimbau cu mașina.
Conduceau de parcă n-aveau legături la ochi.
Bine.
Fără ieșiri solitare.
Bine.
Ce e ăsta?
Vreau să fac un sistem de avertizare pentru copii.
Dacă au probleme, sună.
Da, e bun.
Și asta?
Este...
doar pentru supraviețuire.
- Pentru supraviețuire? - Da.
Alo?
Mă aude cineva? Alo?
Test.
Dacă mă aude cineva, răspundeți, vă rog.
- Alo? - Alo!
Cine e?
- Mă numesc Rick. - Nu.
Tu cine ești?
Rick, eu sunt Tom.
Avem un loc al nostru.
Un complex cu destule provizii...
Avem o comunitate.
Ne simțim în siguranță.
Suntem lângă gura râului.
- Voi unde sunteți? - Nu-i spune.
Lângă cariera Pike.
Doamne, sunteți la dracu-n praznic. Câți sunteți?
Patru.
Aveți și copii cu voi?
- Nu-i spune nimic. - E în regulă.
Nu.
De ce?
Pentru că aici puteți ajunge cel mai rapid pe râu,
dar nu cred că puteți face drumul alături de copii.
Poftim? Pe râu?
Mergeți în aval cât de mult puteți.
Rămâneți pe râu până la vâltori.
Acolo apa e iute și periculoasă.
Am pierdut niște oameni.
Trebuie să puteți vedea clar.
- Ce vrea să spună? - Clar? Cum adică?
Va trebui să priviți în jur.
Rick, vom avea legături la ochi. Nu ne putem uita.
Mă bucur c-ai spus asta.
Cineva va trebui să se...
Pregătiți-vă pentru un drum de două zile, în ritmul curentului.
Luați provizii pentru mai multe.
Cum te găsim, după ce trecem de vâltori?
Veți auzi păsările.
Avem o mulțime. Luați-vă după sunete și ne veți găsi.
Dincolo de un mic dig, veți găsi un zid cu o poartă.
Acela e...
- Acela e ce? - Ce este?
Rick?
- Poate spune adevărul. - Nu.
- „Poate” nu e destul. - Dacă ne poate ajuta?
Dacă e unul dintre ei?
Stai puțin, știa de păsări.
Doamne! Și Gary știa de păsări, dar le-a pus în frigider.
Nu pot să cred că chiar te gândești la asta.
Nu mai avem provizii. Trebuie să plecăm.
Nu crezi că știu asta? Crezi că nu știu?
Când eram mic, aveam o barcă identică.
În fiecare vară, mergeam cu ea la lac.
În fiecare an.
V-ar fi plăcut acolo. Era plin de copaci și flori.
Apa era caldă, norii pluteau pe cer.
Ne puteam juca în lac. Toți copiii.
Ne alergam într-una pe plajă.
Mai erau și alți copii atunci?
Da, ca voi. Copii ca voi doi.
Ca voi!
Într-o zi, am văzut un stejar impunător.
Era mai mare decât casa asta.
Era atât de mare, încât nu-i vedeam vârful.
- Și ce-am făcut! - V-ați urcat!
Da, ne-am urcat în el.
Am urcat și-am urcat până am ajuns în vârf.
Ghiciți ce-am văzut de-acolo!
Băiat, Fată! Ora de culcare!
Dar Tom ne spune o poveste.
- Mal, aproape am terminat. - Nu mai repet. La culcare!
Haide, Fată!
Acum!
Vino!
Acum!
În pat!
- Ce faci? - Dar tu ce faci?
Acum vor crede că vor ieși afară și se vor cățăra în copaci
- și vor vedea fluturi și flori! - E o poveste.
Nu e poveste, ci o minciună!
Pentru că nu se vor cățăra în copaci și nu vor avea prieteni.
- De ce-i faci să creadă asta? - Trebuie să creadă în ceva.
Altfel, pentru ce ne chinuim?
- Pentru supraviețuire. - Asta nu înseamnă să trăiești.
Dacă te ascultă pe tine, vor muri!
Viața nu e doar ce e, ci ce ar putea fi.
Ce poți face din ea.
Trebuie să le promiți și lucruri care poate nu se vor adeveri.
Trebuie să-i iubești știind că-i poți pierde oricând.
Merită să aibă vise, să iubească, să spere. Merită o mamă.
Merită o mamă.
Nici nu le-ai pus nume. Le-ai spus Băiatul și Fata!
Gândește-te!
Fiecare decizie luată a fost în interesul lor.
Fiecare decizie!
Știi ce am văzut?
Din vârful copacului?
Am văzut un cuib.
Și cinci păsări.
Așezate pe-o creangă.
Apoi au zburat.
Am înțeles. Jos!
Nu e niciun pericol. Intrați!
Nu pot să cred!
- Probabil sunt râncede. - Da.
Vino încoace!
Exact cum îmi plac.
Îmi pare rău.
- Îmi pare rău. - Și mie.
Vino aici...
Copii...
Asta e cu căpșuni.
Ăsta e gustul căpșunilor.
- Ce se aude? - Liniște!
E cineva acasă?
Du copiii prin spate, îi distrag eu.
Dacă nu ajung în 15 minute, du copiii la barcă și plecați.
- Nu te părăsesc. - Mal.
- Nu te las aici. - Ascultă-mă!
Te iubesc atât de mult...
Te iubesc. Pleacă!
- Nu! - Pleacă! Te rog, pleacă!
Fiți cuminți. Pleacă!
Pleacă!
Ies afară!
- Salutare, prietene. - Pot să vă ajut?
Nu cred, prietene.
Dar noi te putem ajuta.
Ba nu. Plecați!
- Dă-ți legătura jos. - Înapoi!
- Nu se mișcă.
Am văzut o femeie cu doi copii.
Uite-i că vin.
Nu te vor răni.
La dracu'!
Dimpotrivă...
E ceva minunat, prietene.
Ascultați-mă! Vă spun o singură dată.
Plecăm într-o călătorie dificilă.
Trebuie să faceți absolut tot ce vă cer, altfel nu vom reuși.
M-ați înțeles?
Unde e Tom?
Tom nu vine.
DE 42 DE ORE PE RÂU
A sosit momentul.
Vă amintiți de vâltori?
Mai știți ce v-am spus de ele?
Sunt aproape.
Sunt foarte periculoase și le pot ocoli într-un singur mod.
Cineva trebuie să se uite.
- Mă uit eu. - Nu. Eu decid cine, bine?
Lasă-mă o secundă.
Mă uit eu.
Te iubesc atât de mult...
Nu se uită nimeni.
Bine?
Acoperiți-vă ochii.
Stați jos, pe genunchi. Țineți-vă bine.
Nu vă mișcați.
Țineți-vă! Vom trece cu bine.
Țineți-vă!
Țineți-vă bine!
Fată! Băiatule!
Fată!
Malorie!
Băiatule!
- Strigă-mă! - Ajutor!
- Malorie! - Strigă-mă!
Malorie!
- Sunt aici. - Malorie!
- Vin! Unde ești? - Malorie!
Unde-i Fata? Fată?
Sună în continuare, te aud.
Sună în continuare, Fată.
Sună, așa.
Bravo, scumpo!
Hai sus, ridică-te!
Bravo! Voi auziți păsările?
Într-acolo mergem. Ne luăm după sunete.
Stați în spatele meu.
Zevzeco! M-auzi, zevzeco?
Deschide ochii, Malorie! Sunt chiar aici, prostuțo.
Nu!
Nu ești!
Nu!
Malorie, privește-mă!
Privește-mă, Malorie!
- Privește-mă, Malorie! - Nu e aievea!
- Malorie? - Malorie?
Malorie?
Malorie.
Privește-mă, Malorie!
- Fată, Băiatule! - Malorie.
Nu vă mișcați, rămâneți pe loc!
Deschide ochii!
Deschide ochii, Malorie!
Fată, Băiatule!
Unde sunteți?
Vino cu mine. Privește-mă!
Am nevoie de tine. Privește-mă!
Îmi pot da legătura jos de la ochi?
- Băiatule! - E în regulă?
Nu, nu sunt eu.
Nu! Ține legătura la ochi!
Băiatule, nu sunt eu.
Ține legătura la ochi! Ascultă-mă!
Ascultă-mi vocea! Asta e vocea mea.
Fată, vino cu mine. Privește-mă!
Dă legătura jos. Mă poți privi.
Nu e periculos să mi-o dau jos?
Nu, sunt aici! Nu-ți da legătura jos!
Ascultă-mă, te rog!
- Malorie. - Ce? Nu!
- Deschide ochii, te rog. - Fată, strigă-mă.
- E minunat. - Strigă-mă, te rog. Unde ești?
Băiatule, Fată, unde sunteți? Nu-mi lua copiii!
Sună în continuare.
Sună, puișor. Vin acum.
Așa, sună!
Doamne! Te-am găsit!
Te-am găsit! Unde e Fata?
Fata! Fată!
Unde e Fata?
Îi e teamă de tine.
Poftim?
Îi e teamă de tine.
Îmi pare rău.
Îmi pare foarte rău, scumpo.
Am greșit, nu trebuia să fiu atât de dură.
Nu trebuia să-ți interzic să te joci.
Nu trebuia să-l fi oprit pe Tom înainte să-și termine povestea.
Când a ajuns în vârful stejarului uriaș,
a văzut lucruri încântătoare.
A văzut sute de copii jucându-se.
Sute!
Și a văzut păsări...
de toate culorile.
Și ne-a văzut pe noi.
De-acolo din vârf, ne-a văzut pe noi.
Ne-a văzut împreună și trebuie să stăm împreună.
Nu e o simplă poveste.
Nu este, pentru că am atâtea să-ți arăt...
Vreau să vedeți atât de multe lucruri!
Dar trebuie s-o facem împreună, bine?
Trebuie să vii la mine chiar acum. Te rog!
Vino la mine!
Scumpo, vino la mine!
Vă iubesc atât de mult...
Trebuie să găsim păsările, da? Haideți!
Vreau să ascultați păsările.
Ascultați păsările.
Așa, ascultați-le.
Ascultați păsările.
Malorie!
Liniște!
Știu că ți-e frică, dar eu sunt.
Mal, spune-mi unde ești! Ajută-mă!
Trage cu ochiul și caută-mă.
Haideți!
Hai!
După păsări. Unde sunt păsările?
Unde sunt păsările?
Încolo!
Nu aud păsările.
Zgomotul e prea puternic.
Malorie!
E prea zgomotos.
Pe aici!
Treaptă!
E cineva?
Deschideți poarta, vă rog!
Mă numesc Malorie, am copii cu mine.
Spuneți-i lui Rick că am venit pe râu și ne-am luat după păsări.
Malorie!
- Ajutor! - Privește-mă!
- Vă rog! - Privește-mă, Malorie!
Malorie!
Primiți copiii, măcar!
Sunt doar niște copii. Vă rog, lăsați-i să intre!
- Deschideți, vă rog! - Privește-mă!
Să vă văd ochii!
Bine.
Ea e în regulă.
Și ea. Sunt toți în regulă.
Chemați-l pe Rick.
E în regulă.
- Malorie? - Da.
Eu sunt Rick.
Vino cu mine.
Bine.
Pe aici.
Sunteți înăuntru și în siguranță.
Vă puteți da legăturile jos.
JANET TUCKER ȘCOALĂ PENTRU NEVĂZĂTORI
Urmează-mă.
Păsările...
Îi avertizează pe cei care pot vedea de apropierea creaturilor.
Nu e mult, dar e ceva.
Vă aduc niște haine uscate.
Ce-ați spune dacă am da drumul păsărilor, ca să fie cu prietenii lor?
Le eliberăm?
Bine.
Malorie?
Malorie Hayes?
Dr Lapham.
Cum vă cheamă?
Fata.
Băiatul.
De fapt...
numele tău e Olympia.
Da.
Ai numele celei mai inimoase fete pe care-am întâlnit-o.
Iar numele tău...
este Tom.
Tom.
Eu sunt mama lor.
Vreți să vă jucați cu ceilalți copii?
Vrei să te joci?
Și tu vrei?
Mulțumesc foarte mult.
Subtitrarea: Marian Mangalagiu