Bobby?
Mamă? Bobby?
RĂBDARE - PACE - BUCURIE - DRAGOSTE
Mamă?
Bobby?
Nu deschide.
Richard?
- Unde sunt ei? - Nu deschide ușa, Kristen.
Îi iubesc, așa cum te iubesc și pe tine.
Chiar îmi doresc…
să pot să îi aduc înapoi.
Aș fi putut…
dar nu m-am putut… controla.
De data asta am încercat. Chiar am încercat.
Asta nu ajută.
Mi-aș dori să ajute.
Pleacă până nu e prea târziu.
Pleacă!
Îmi pare rău.
Am profitat de familia mea
și de-asta nu mă vor pe lângă ei.
Prietenii mei, nici ei nu mă vor pe lângă ei.
La naiba, uneori nici eu mă vreau pe mine însumi pe aproape.
Am trăit pe alei,
sub poduri și apoi…
am găsit un parc mișto…
așa de mare încât pot să mă rătăcesc când vreau să dispar.
Apoi într-o zi
am văzut niște ciudați care intrau în clădirea de vizavi.
Am văzut asta ca printr-un tunel,
de parcă ar fi fost ceva magic.
Am vrut să aflu ce se întâmplă acolo
și dacă dau de mâncare…
sau poate droguri.
Așa am ajuns aici.
Nu m-am așteptat să găsesc asta.
Poate chestia asta e o prostie de genul „mâna lui Dumnezeu”
că am găsit acest loc și pe voi…
și toată mâncarea de acolo.
Mă numesc Eddie și sunt dependent.
- Mulțumesc. - Mulțumim, Eddie.
Mă numesc Ellie și sunt dependentă.
- Bun venit, Ellie. - Bună, Ellie!
Scuze, eu…
Îmi vine greu să încep din nou, într-un oraș nou.
E în regulă.
M-am mutat aici de curând.
Asta e povestea mea.
Totul a început cu un pahar.
Apoi încă un pahar și apoi multe alte pahare.
Eram deja alcoolică, dar îmi spuneam:
„Nu e cine știe ce. Toată lumea e puțin dependentă.”
Dar…
îmi spuneam: „E…
Pot să mă controlez. E ușor.”
Dar apoi m-am rănit la spate.
Și mi-au dat niște pastile,
pastile nenorocite.
Mă calmau ca nimic altceva.
Scuze, îmi dau seama că nu am voie să spun ce drog.
M-au făcut să uit de viața mea și asta era exact ceea ce îmi doream.
Și…
soțul meu m-a părăsit…
și, sincer, nu mi-a părut rău.
Dar mi-am pierdut copiii.
Și…
la început nu-mi păsa,
pentru că îmi doream pastilele mai mult decât pe ei.
Nu-mi vine să cred că am spus asta.
În fine, mi-am recăpătat copiii.
Și avem o casă nouă…
și sper și niște prieteni noi.
Lui Lola nu-i place mirosul de fum în casă.
- Tocmai ne-am mutat aici. - Am auzit gălăgia.
S-au întâmplat multe pe-aici în ultima vreme.
Șuruburi, cuie, muchii ascuțite.
Ei spun că vor să îmbunătățească siguranța în cartier.
- Bine. - Nu plec nicăieri.
Nu-ți vând nimic.
Stăm doar în chirie.
Tocmai ne-am mutat în casă nouă. E un pas mare.
Da.
Nu e cel mai bun cartier. E rău famat.
Vreau să-ți mulțumesc pentru această oportunitate.
Nu aș… Pe bune, nu aș fi reușit fără tine.
Apreciez ajutorul tău.
Da, copiii sunt bine.
INCENDIU
Să mergem! Grăbiți-vă!
Amy.
Haide. Ar putea fi un incendiu.
Nu e niciun foc. E tâmpitu’ de frate-meu.
Am sunat-o pe mama ta.
Ai avut un început destul agitat, Kyle.
Te-ai bătut…
ai vandalizat școala,
apoi te-ai bătut din nou.
- Ce ai de spus în apărarea ta? - Nu am desenat pe afișier.
Dacă vrei să rămâi aici, trebuie să îți dorești să fii aici.
- Nu vreau să rămân aici. - Nici n-o să stai.
Cel puțin o săptămână.
Așteapt-o pe mama ta afară.
Meegan, intră.
Meegan.
Ai fost suspendat?
Da.
- E un nemernic. - Da.
E un mare nemernic.
A doua bătaie nu e din vina ta.
Te-au snopit alții în bătaie.
Da.
Tu ce ai făcut?
Am desenat pe afișier.
Ce?
Îmi place cum desenezi.
Îmi dai voie?
Haide. Tu mi-ai văzut desenele.
Uau!
„Uau” sunt nașpa sau „uau” ce?
„Uau” de genul, „ai putea fi un ucigaș în serie”, Kyle.
Într-un sens bun.
Mamă? Kyle?
Mamă?
Kyle?
Mamă? Kyle?
Ai vorbit cu tata? O să fie supărat.
Am încercat să sun de câteva ori de când am ajuns,
dar nu mi-a răspuns.
Călătorește mult.
- El călătorește tot timpul. - Pentru serviciu.
Bine.
De ce nu ai despachetat?
N-ar strica să încerci să fii mai bine dispus.
Kyle, te porți ca un copil.
Ieși naiba din camera mea!
Kyle.
Nu fă asta.
Știu că nu vrei să mă asculți niciodată
și știu că nu merit să-ți zic ceva,
dar te rog nu-ți distruge viața pentru că ești nervos pe mine.
Te rog!
Îți promit că de data asta va fi diferit.
Spui asta de fiecare dată.
Hei!
- Mă duc să alerg. - Nu trebuie să mă minți.
Știu.
De ce alergi întotdeauna așa târziu?
- Nu e târziu. - Kyle zice că e un cartier rău famat.
Nu e rău famat.
Poate o fi fost, dar se modernizează, ceea ce înseamnă…
Știu ce înseamnă.
Albii bogați se mută aici și îi scot pe ceilalți.
Tu ești fetița mea.
Mamă, am 13 ani. Voi împlini 14 peste două luni.
Știu. Nu-mi adu aminte.
În primul rând,
este cineva aici pentru prima dată
sau din altă localitate?
Da.
Nu știu dacă să stau jos sau în picioare, în filme se stă în picioare.
Cum îți este la îndemnână.
Mulțumesc.
Mă numesc Christopher și nu știu ce sunt.
- Bun venit, Christopher. - Bună, Christopher!
Mulțumesc că sunteți așa de primitori.
Presupun că sunt dependent. Doar că…
Eu nu am văzut niciodată situația așa.
Și am…
Am distrus relațiile cu atâți oameni…
și nu mă pot controla.
Presupun că asta e o dependență.
Și am nevoie de ajutor.
Nu mai vreau să fiu singur.
- Mulțumim, Christopher. - Mulțumim, Christopher.
- Mă numesc Ellie și sunt dependentă. - Bună, Ellie!
Am un nou loc de muncă.
Prietena mea e profesoară universitară.
E de vârsta mea și ea m-a ajutat.
Dar mi-e greu să mă gândesc, pentru că…
Aș fi putut fi realizată, ca ea.
Nu trebuie să mă gândesc la astfel de lucruri, nu-i așa?
La naiba, încerc din greu, dar… Jur pe Dumnezeu că încerc.
Sunt Ellie și sunt dependentă.
- Mulțumim, Ellie. - Mulțumim, Ellie.
Bună!
Nu ai fost la întâlnire.
Ești în regulă? Ai nevoie de ceva?
Ei bine…
Ne vedem la următoarea întâlnire, bine?
- Ai grijă de tine. - Ai nevoie de ceva?
Ce?
La întâlnire ai spus că folosești pastile.
Eu…
am spus că am folosit.
Du-te naibii!
Marfa asta e mai bună decât prostiile tale slabe.
Haide, mamă. E timpul să mergem.
Mamă!
Sunt trează. Pregătește-te pentru școală.
Sunt gata să merg la școală.
Ce ai pățit la cap?
Eu…
Am căzut când mergeam spre mașină.
Pot să văd?
Nu e chiar așa de rău cum arată, nu?
- Nu văd nimic. - Ce?
Înseamnă că nu m-am lovit așa de tare.
- Era întuneric. - Bine.
Vizionam asta cu mama mea.
Să ne recunoaștem greșelile față de Dumnezeu, noi înșine și alții.
Gata ca Dumnezeu să elimine defectele de caracter.
Să îi cerem Lui să elimine neajunsurile.
Să facem o listă a celor răniți și să fim gata să reparăm greșelile.
Apoi să reparăm greșelile.
Să răspundem în fața cuiva și să recunoaștem când greșim.
Să ne rugăm pentru cunoașterea voii Lui și pentru puterea de a o înfăptui.
Să ne descoperim prin acești pași
și să îi aplicăm în toate aspectele vieților noastre.
Sunt Ellie și sunt dependentă.
- Bună! - Bună, Ellie!
Nu merit asta.
Ai grijă. Cana e fierbinte.
Altceva?
Nimic altceva. Mulțumesc.
Mersi că ai ieșit la cafea cu mine.
Nu cred că sunt cea mai potrivită pentru asta.
S-ar putea să fii singura persoană.
Am simțit nevoia să vorbesc cu cineva a cărei…
viață este mai puțin ratată decât a mea.
Scuze.
- Nu, e în regulă. - Nu știu.
Probabil nu te-aș fi crezut altfel.
Ei bine, programul dă rezultate…
și oamenii regresează.
Dar trebuie să te ridici de fiecare dată.
Uneori îți dorești să existe un singur lucru în lume
pe care să nu fie nevoie să te strădui să-l controlezi.
Și acesta poate avea un impact.
- Nu-i așa? - Sper să-l găsești.
Acel lucru.
Să toastăm pentru asta.
Ești bine?
- Măi să fie! Scuze. - Nu e nevoie să-ți ceri scuze.
- Te-am pătat? - Nu, sunt în regulă.
- Câte ai luat? - Nu e de la pastile, dragule.
Ai găsit ceva?
Pregătește-te pentru școală.
N-am găsit nicio pastilă.
- Poate înseamnă… - Poate să le ia de oriunde, Amy.
Ce vrei să spui? Nu-i mai dai nicio șansă?
Amy, nu vreau să-ți explic din nou.
Știi ce îmi place la desenele tale?
Mă fac să mă simt ca acasă…
indiferent unde locuim.
Nu ai venit la întâlnire. M-am îngrijorat.
Înțeleg prin ce treci.
Nu, nu înțelegi. Știu exact prin ce treci.
Când te-am văzut pe leagănul din parc, arătai atât de liniștită…
dar tulburată.
Am vrut doar să te protejez.
Am vrut ca nimeni să nu-ți poată face rău.
Cum?
Te-am transformat în ceea ce sunt eu.
Va deveni mai ușor, dar nu e bine să fii singură.
Vrei să mă inviți în casă ca să discutăm?
Vreau să mă lași în pace.
E prea târziu.
E atât de afectată că nu poate scoate o vorbă.
Te-ai gândit vreodată că poate e altceva, nu drogurile?
Ce ar putea fi?
Luam trenul și veneam aici cu mama mea.
Era profesoară de istoria artei
și când termina cursurile, venea să mă ducă în oraș.
Stăteam aici și ne uitam, încercând să o descifrăm.
Știi că scrie ce este, nu?
N-am vrut să citim. E ca și cum ai trișa.
Nu strică să te inspiri puțin.
Ea nu ne-a spus că era bolnavă.
Presupun că a crezut că se va descurca singură
fără să ne facă griji nouă.
Dar eu am știut. Am știut că ceva nu e în regulă.
O întrebam dacă vrea să vorbească.
În schimb, stăteam aici
și discutam despre asta.
Îmi pare rău că nu am insistat să îmi zică ce era.
Când ne-a spus, în cele din urmă,
era prea târziu.
E spre binele tău să vorbești cu ea cât mai ai ocazia.
- Vrei să îți spun ce scrie? - Nu.
Vreau să încerc să ghicesc singură.
Indiferent de câte ori trebuie să revenim.
Doamne, dă-mi seninătate
să accept lucrurile pe care nu le pot schimba, curaj să schimb lucrurile pe care le pot schimba
și înțelepciune să cunosc diferența.
Să accept faptul că drumul către pace e plin de dificultăți,
să trăiesc pe deplin fiecare zi
și să mă bucur de fiecare moment.
Amin. Mamă?
Mamă?
- Ce este? - Am auzit ceva.
- Unde-i mama? - Nu știu.
Du-te-n camera ta.
Mamă?
Mamă? Mamă.
Sunt bine. Doar că…
Am avut nevoie să mă reculeg.
Lasă-mă să te ajut.
Nu, sunt în regulă. Lasă-mă în pace câteva minute.
N-am nevoie de ajutor.
Mamă, nu te las până nu îmi spui care e problema.
Tu nu poți să mă ajuți!
Mamă? Mamă, unde ești?
Mamă!
Du-te la mașină.
- Unde mergem? - La tata.
Ce vrei?
Ai văzut-o pe Lola?
Nu a revenit de aseară.
- Ea revine de fiecare dată. - N-am văzut-o.
Pot să mă uit la demisol?
Lola!
Lola, unde ești?
Lola!
Haide, dragă! Hai!
Lola!
Eleanor?
Ce se-ntâmplă cu tine?
Multe.
Te simți bine?
- Ți-am spus că nu e acasă. - Nu e plecat.
Doar spune asta ca să evite situația de rahat.
Noi suntem „rahatul”?
Ea nu o să-și mai revină, nu-i așa?
E tata.
Ți-am spus.
Cel puțin mama ne vrea.
Merg înapoi.
Mamă!
- Du-te la etaj. - Mamă?
Acum!
Stinge becul, Kyle!
Te rog. Nu vreau să vezi.
- Ce să văd? - Stinge becul!
Mamă, de ce ai ucis-o?
Pentru sângele ei.
Cineva m-a transformat în ceea ce sunt.
Cine?
Nu știu ce anume era el.
Pleacă acum.
Cuțitul ăla nu te va ajuta.
Sună la poliție. Fă ce trebuie să faci, dar fă-o acum.
CUM E MAMA?
Ai mai ucis pe cineva?
Ai sunat la poliție?
Nu încă.
Ar trebui să suni.
- Pe cine căutați? - Sunt un prieten al mamei tale…
de la întîlniri. Christopher.
Nu e un moment bun.
- De ce? Totul e în regulă? - Lasă-l să intre.
El e cel de care ți-am spus, Kyle.
Dacă mă lași să intru, putem discuta despre asta.
Tu ești un…
Nu. Nu zice. Oricum, e un cuvânt născocit.
Mă lași să intru?
- Nu poți să intri decât dacă te invit. - Nu, încercam să fiu politicos.
- Ușurel. - Nu te lega de el!
De ce i-ai făcut asta?
Pentru că îmi pasă de ea, Kyle.
E vindecabilă?
- Este? - Nu.
E ca orice dependență. Poate fi controlată.
Dar faza asta va trece.
Doamne! Pleacă!
- Kyle… - Pleacă!
Nu, e în regulă.
Cine e?
Cine e acolo?
MIC DEJUN PRÂNZ - CINĂ
Stai jos, Kyle.
Bine.
„Zece modalități de a ucide un vampir.”
Nu.
Corect, dar nu.
Mama ta vrea ca eu să rămân.
Apropo, asta e pe listă.
Totul va fi în regulă.
Ai rămas.
Doarme, Kyle.
E obosită.
Cu toții suntem.
Lumina zilei este doar un mit.
Dă-i niște timp.
Va părea mai normală…
poate chiar mai bine ca înainte.
Știi pastilele alea…
care v-au distrus familia?
Ea nu le va mai folosi niciodată.
Nu poate.
Am văzut figura grotescă din blocul tău de desen.
Știai că oamenii pun
figuri grotești la intrarea casei ca să-i protejeze de rău?
Ceea ce pare a fi un monstru…
are scopul să te protejeze.
Există foarte mult rău în lume.
Vorbesc de rău malefic.
Kyle?
Apropo, Kyle, cuțitul ăla…
nu ajută la nimic.
MAGAZIN DE UNELTE
Kyle.
- Kyle, unde mergi? - N-am timp să discut acum.
- Ce s-a-ntâmplat? - Nu te gândi la mine.
- Ai vorbit cu ea? - Trebuie să plec.
Îmi pare rău. N-a fost un sfat bun.
Trebuie să plec.
Mamă?
Hei, dragă.
Ce faci aici? Am venit să te iau acasă.
Tata știe că ești aici?
Amy?
Usturoi.
Te aștept la ușă.
Bună, ați sunat la Tom. Nu pot răspunde la telefon.
Lăsați un mesaj și vă voi suna înapoi.
Amy.
Nu deschide ușa, indiferent de ce auzi, bine?
Amy. Bine.
Lasă-l în pace pe fiul meu.
Kyle, lasă-ne singuri.
Kyle.
Trebuie să vorbesc cu Christopher. Ieși.
Închide ușa.
Nu devine mai ușor.
Nu. Într-adevăr.
Cel puțin suntem împreună.
Trebuie folosit un țăruș.
Unde-i Kyle?
Kyle!
Mamă.
Kyle? Ești bine?
Meegan, pleacă.
Kyle.
Mamă, te rog.
Mamă.
Te rog nu-i face rău. Oprește-te.
Oprește-te!
Te rog. Nu!
Pot să o salvez, dar va fi ca mine.
Ce vrei să fac?
Nimeni nu trebuie să fie așa.
Mamă?
Am sunat la poliție.
Să mergem. Haide.
Mergeți la demisol.
Kyle, du-te!
- Mergeți la demisol. Mergeți. - Să mergem.
Vă rog.
Nu mă părăsiți.
Tu ești fetița mea.
Kyle.
Vă rog, mergeți la demisol. Vă rog.
Mergeți la demisol.
Mergi.
Am găsit sânge.
- Verific la parter. - Bine.
- Kyle. - Ieși. Haide.
Nu cred că pot ieși. Ce să fac?
- Amy, împinge. - Încerc.
Kyle.
Hei, am găsit sânge.
- Nu văd cadavre. - La naiba!
Sun la secție.
Amy, fugi.
Kyle, nu vreau să te părăsesc.
Du-te. Amy, fugi!
Fugi, Amy!
Unde e Amy?
A plecat.
Pleacă și tu.
Nu.
Voi sta.
Aici, cu tine.
Cu orice preț. Te iubesc.
- Te iubesc. - Și eu te iubesc.
Mamă.
Te rog nu mă strânge.
Lasă-mă… Mamă?
- Nu. - Amy.
Nu!
O, Doamne. Fă-o, Kyle!
Ține. Așa.
- Nu! - Mamă.
Oprește-te!
O, Doamne, Kyle! Kyle.
O, Doamne.
Nu. Te rog. Nu muri încă.
O, Doamne.
- Lasă-mă să te ajut. - Nu! Pleacă!
Pleacă!
Te rog, nu mă părăsi. Te rog. Kyle, am nevoie de tine.
Te rog rămâi.
Nu.
Am fost la pământ.
Am mai fost și înainte, dar…
când am fost la pământ, am știut asta. A fost suficient să mă uit în sus…
din groapa săpată de mine.
De abia îmi vedeam copiii de acolo. Erau prea mici.
Dar acum, în fiecare zi ei devin din ce în ce mai mari.
Și sper…
Sper ca într-o bună zi să pot aduna din nou familia.
Sunt Christine și sunt dependentă.