NETFLIX PRESENTERER
Ja, det hadde hun likt.
Kan du forestille deg?
For en flink datter.
Stakkaren har tatt seg av henne i årevis.
Alt hun har ofret.
I det minste kan hun dra tilbake nå.
Kan hun spille igjen? Det har gått et tiår.
Hva annet skal hun finne på?
Jeg vet ikke. Jeg vet ikke om hun vet det.
1. OPPDRAG
Anton, Paloma, det er Charlotte Willmore.
Anton... Paloma...
Anton...
Paloma, det er Charlotte Willmore.
Ja, det er meg. Hei.
Anton, Paloma. Hei.
Det er Charlotte... Willmore.
Jeg vet ikke hvor dere er i verden.
Speider etter unge cellister på eksotiske steder, sikkert.
Uansett, det er lenge siden sist, men moren min har endelig gått bort
og jeg behøves ikke her mer.
Så, om det er greit,
vil jeg komme til dere.
Charlotte.
NYE SHANGHAI OPERAHUS
Paloma og jeg kondolerer.
Etter fem måneders leting over tre kontinenter
er vi glade for å vise frem
våre bemerkelsesverdige finalister i Shanghai for en siste konsert.
Bachoff-akademiet i Boston,
grunnlagt av min bestefar Emil i 1927,
er den mest fremragende
private musikkinstitusjonen for unge cellister i verden.
Hvert år underviser vi hundrevis av elever i Massachusetts,
men bare en håndfull får muligheten, eller privilegiet,
til å bo og studere ved akademiet.
Derfor er jeg glad for at vinneren i kveld mottar
et fire års opphold med stipend på Bachoff.
Det faktum
at min mest prisverdige protesjé,
Elizabeth Wells, en av verdens beste unge cellister,
skal bedømme kveldens finalekonsert,
er et bevis på hvor talentfulle disse tre unge damene er.
Å høre på Lizzie spille så rent, så perfekt,
er så nær Gud som man får kommet.
Det er så nær Gud som jeg vil komme for øyeblikket.
Men Lizzie er ikke kveldens eneste overraskelse.
I fire vidunderlige år
var jeg lærereren til Charlotte Wilmore på Bachoff.
Charlotte var et sjeldent og begavet talent, på vei mot storhet
som veldig få har oppnådd,
men så ble Charlottes kjære mor, Ruth, syk.
Charlotte satte karrieren på pause og dro for å pleie sin mor.
Slik er Charlottes hjerte.
Jeg ble sjeleglad da Charlotte tok kontakt med Paloma og meg
og at hun etter nesten et tiår
er tilbake i våre liv.
Damer og herrer, kveldens andre dommer, Charlotte Willmore.
Baijiu. Kinesisk vodka.
To shots, så er du flytende i mandarin.
Charlotte!
Jeg så etter deg.
Du husker vel disse slavedriverne fra akademiet?
Du verden, så godt å se deg.
Theis og Geoffrey.
Etter alle disse år!
Charlotte, der var du!
Ha oss unnskyldt.
Jeg vil bare introdusere deg før vi starter.
Hun gleder seg til å møte deg.
Og her er hun, Charlotte, min stjerne.
-Elizabeth... -Elizabeth Wells. Selvsagt.
Lizzie, vær så snill.
Hei.
Musikken din, Lizzie, er noe som er mer enn vakkert.
Jeg beklager.
Er jeg heldigst i verden? Jeg drikker ikke og føler meg full.
Mine to mest perfekte studiner sammen.
Vi må komme i gang.
Jeg er stor fan.
Det høres teit ut, men jeg lastet ned all musikken din,
og den artikkelen i New York Times
sist måned, de bildene av deg var fantastiske, og måten...
Jeg var ni da jeg så deg spille første gang.
Du var 14 og alt jeg ønsket å være. Mitt idol.
Ikke vær nervøs, Charlotte.
Jeg er bare glad for å endelig møte deg.
Vil du vite en hemmelighet?
Jenta til venstre vinner.
Hun er genial. Gruser de andre to.
Jeg er enig, men det gjør det litt mindre dramatisk.
Vil du ha drama?
Moren til den andre jenta, hun i blå kjole.
Og fyren i grå bukser.
Faren til hun i midten.
Det er noe mellom dem.
De kan ikke styre seg.
Og rett foran ektefellene sine.
Bare følg med.
Jeg så det under semifinalen.
Det er ganske festlig.
Og... ganske sexy.
Bare se.
Hånda hennes...
Jeg vet jeg ikke burde spionere, men...
...det...
Det gjør meg våt.
Vi har møttes en gang før.
Har vi?
Det var dagen du forlot Bachoff.
Moren din hadde fått slag, og du hadde pakket sammen.
Jeg kom akkurat inn på skolen og var så nervøs
og spent og...
Jeg så deg.
Min helt.
Det var lenge siden.
Spiller du noe?
Det tok en stund etter at jeg forlot Bachoff. Flere år faktisk, men nå...
...elsker jeg det.
Du spiller for din egen skyld.
Hele tiden med Anton,
øvingen,
-konsertene, presset til å være perfekt... -Jeg vet.
Tenker du på å forlate det?
Bachoff?
Det er familien min. Jeg kunne aldri...
Aldri?
Nei, aldri.
Og uansett, arbeidet...
Det spesielle arbeidet.
Det forventes av oss.
Jeg savner ikke å høre det.
Det vil glede deg å høre at jeg skal ta en liten ferie.
Første på evigheter. Fra og med i morgen.
-Fantastisk. -Jeg vet.
Jeg kan faktisk sove til ut på dagen.
Ikke drømme om noter eller skalaer, hvile hendene.
Være litt slem.
Ta meg mer enn én drink på kvelden.
Baijiuen er kjempegod.
Det er det jeg har hørt.
Jeg må ta deg igjen.
Herregud!
Var det noe han spiste?
Håper ikke det har noe med det i sør å gjøre.
Hva skjer i sør?
Hemoragisk feber nær Hunan-grensa.
Luftbåren. Smittsom sykdom.
-Vi speidet i Hunan. -Det kan ikke være det.
Håper ikke det.
Anton liker å finne protesjeer i fjerne strøk.
-Hunan, Kambodsja... -Minnesota.
Tampa.
Vil du bli med og danse etterpå?
Ja.
Bra.
Lizzie, der var du. Anton spør etter deg.
Kom.
Elizabeth.
Jeg fortalte akkurat Geoffrey og Theis
at jeg håpte å overtale deg til å spille et kort stykke.
Bare om du kan overtale Charlotte til å spille med meg.
-Du store min. Ja, takk. -Nei.
-Nei. Vi må.
-Nei. Lizzie, jeg kan ikke. -Perfekt. Vær så snill.
Vær så snill!
-Du store. -Celloduett nummer tre?
Ja, perfekt.
-Du kan den. -Det er en drøm.
Lizzie...
Lizzie, jeg er amatør nå.
Du vil alltid være den som får mitt hjerte til å hoppe over et slag når du spiller.
Damer og herrer,
vi er i ferd med å oppleve noe ekstraordinært.
Har du vært med en kvinne før?
Jeg har aldri vært med noen før.
Ingen? Noensinne?
Mamma ble syk,
jeg dro hjem.
Alt annet ble bare satt på pause.
Så... jeg er din første.
Første og beste.
Jeg reiser vestover i morgen.
Bli med.
Mener du det?
Ja.
Jeg gjør det røft.
Små busser, rare byer. Så langt unna første klasse jeg får kommet.
Koble meg fra alt og alle.
Jeg tror vi kunne hatt det moro.
Det tror jeg også.
Jeg har aldri møtt en som deg før.
Altså...
...vi er så forskjellige.
Og likevel...
...er vi mer like enn det virker som.
2. OMVEI
God morgen.
God morgen på deg.
Er du like bakfull som jeg?
Jepp.
Jeg kan ikke drikke meg stupfull lenger.
Den kinesiske vodkaen er brutal.
Vil du ha ibuprofen?
Ja, vær så snill.
Hodet mitt verker.
Jeg trenger femti stykker.
Apoteket er åpent.
Hva er det? Reparerer du?
Den beste kuren.
Vi er på ferie, sant?
Kan du ikke noe mandarin?
Ikke engang ni hao?
Jeg kan si ni hao, men det du gjorde der,
kjøpte bussbilletter,
det hadde tatt meg tre timer
og masse gestikulering og desperat gråt,
og så hadde vi sikkert endt opp i Sør-Korea.
Eller så hadde du brukt emojiene for buss og billett.
Det er et godt poeng.
Sikker på at det går bra?
Ser ut som du sliter.
Jeg føler meg helt jævlig.
Sikker på at du vil gjøre dette?
Vi kan dra tilbake på hotellet
og se på filmer, og så kan du bli bra igjen.
Jeg har bare to uker.
Jeg vil ikke sløse dem bort.
Spill gjennom smerten.
Vil du ikke spise noe før vi drar? Kanskje det hjelper.
Ok.
Historiens verste idé?
Bare magen ikke gjør opprør på bussen.
Skal vi betale og late som det aldri skjedde?
Øyeblikket er ditt. Du kan gi deg med verdighet.
Bare late som vi aldri møttes?
Nettopp.
Lizzie. Lizzie hvem?
Jeg aner ikke hvem du prater om.
Ikke få meg til å le.
Sikker på at du vil dette?
Det går bra. Jeg må bare sette meg.
-Å Gud. -Hva er det?
-Ingenting. -Hva?
-Det var et insekt. -Herregud.
Denne bussen har ikke blitt vasket på evigheter.
Jeg sa det ville være...
Røft. Du tullet ikke.
Det er som om hjernen min brenner.
-Vil du ha vann? -Ja.
Her.
Helvete.
Munnen min har aldri vært så tørr.
Jeg må ha en ibuprofen til.
Ok.
Det blir bedre etter noen slike.
Takk.
Nei, nei. Det er for mange.
Er det en god idé på tom mage?
Det er bra. Det går bra nå.
Jeg blir bra igjen.
Charlotte.
Jeg må på do.
Jeg er så dårlig i magen. Hodet er enda verre.
Jeg vet ikke hva som skjer. Jeg må bare på do.
Vi er i ingenmannsland.
Jeg må bare på do.
Kan du be sjåføren om å stoppe?
-Jeg kan ikke... -Vær så snill.
Jeg kaster opp.
Magen min eksploderer.
Ok.
Ok. Unnskyld...
Jeg kan ikke...
Kan noen hjelpe meg?
Min venn er syk.
Kan noen snakke engelsk?
Sir?
Unnskyld meg. Min venn er syk. Kan du stoppe bussen?
Kan du stoppe bussen så hun kan gå på toalettet?
Sir, kan du stoppe bussen?
Unnskyld? Kan noen hjelpe meg?
-Hun er syk? -Ja, veldig syk.
Vi trenger et toalett.
Kan du stoppe bussen? Det er krise.
Hvor skal jeg stoppe? Det er ingen toaletter her.
Jeg har så vondt.
Går det bra?
Bare stopp på siden av veien.
-Det går bra. -Jeg føler meg ikke bra.
Vi stopper, jeg lover.
Stopp. Du må stoppe.
Jeg føler meg virkelig ikke bra.
Vi skal stoppe.
-Jeg driter på meg. -Ok, vi stopper.
Stopp den jævla bussen!
Gjør det! Nå!
Kan ikke holde igjen.
Jeg vet, kjære, jeg vet.
Stopp den jævla bussen. Gjør det!
Ok. Her. Kom igjen.
Han stoppet. Kom.
Jeg kan ikke røre på meg. Da driter jeg.
Du klarer det.
Små skritt, pust dypt.
Magen min rives i stykker.
Det gjør så vondt.
-Du klarer det. -Kan ikke holde igjen.
Jeg kan ikke. Jeg driter på bussen.
-Noen få skritt til. Så nær. -Jeg kan ikke holde igjen.
-Jeg må drite. -Du klarer det.
Du klarer det.
Jeg dør.
-Det går bra. -Nei, jeg dør.
-Det går bra. -Jeg er redd, Charlotte.
Det er ikke normalt.
Hva skjer?
Hva skjer med meg?
-Jeg vet ikke. -Hva skjer med meg?
Jeg vet ikke. Du er syk.
-Du er syk... -Hjernen min brenner...
Det er ute av systemet nå.
Du aner ikke hvor vondt det gjør.
Takk.
-Hva skjer? -Det ordner seg.
Unnskyld.
Jeg pleide moren min. Jeg fikser dette her.
Horer. Ødelegger bussen min.
Hun er syk!
Din jævel!
Kan du ikke se at hun er syk? Hun er jævlig syk.
Tøffing.
Du har ikke sett noe ennå.
Jeg beklager.
Beklager så mye.
Beklager.
Beklager så mye.
Ta det, så de ikke blir redde. Ikke fordi du trenger det.
Ok. Her.
Så tørst.
Ja, du er dehydrert.
Vann? Har noen noe vann?
Vann?
Takk.
Vi må få deg til legen.
Vi må kjøre henne til et sykehus.
-Er det et på veien? -Ikke før Tongli.
Kan vi ringe noen?
-Faen. -Charlotte.
Det er ikke dekning.
-Charlotte? -Ja?
Du må hjelpe meg.
-Det ordner seg. -Jeg føler meg ikke bra.
-Jeg vet. -Virkelig ikke bra.
Hodet mitt... Smerten tar livet av meg.
Det gjør så vondt. Som om hjernen min er i flammer.
Det gjør vondt. Jeg vet ikke hva som skjer.
Prøv å lukke øynene.
Nei. Det gir seg bare ikke.
Du må få det til å gi seg.
Vi skal leke en lek.
Du må lukke øynene.
Lukk øynene. Pust.
Vi skal liste opp så mange komponister vi klarer
i alfabetisk rekkefølge.
-Ikke... -Lizzie?
-Det gjør vondt. -Ok?
Klar?
Jeg starter. Adams.
Kom igjen, gi meg en B.
Konsentrer deg om det, i stedet for smerten.
Beet... Beethoven.
Chopin.
Kom igjen.
Du klarer det.
D... Dvorak.
Bra.
Å Gud. Jeg spyr.
Å Gud, vær så snill.
Å Gud.
Er det...
Er det jævla insekter?
Charlotte?
Det er faen ikke normalt!
Å Gud.
Hva om den fyren i går kveld hadde den ebolagreia de pratet om?
Hva om han fikk det i Hunan? Hva om jeg fikk det?
-Nei. Du fikk ikke det. -Hva om? Se på det her.
-Hva om? -Du fikk det ikke.
-Jeg kommer til å dø. -Nei.
Lizzie, du må sette deg.
-Jeg er syk. -Nei, du er dehydrert.
Jeg er faen meg syk. Hva om jeg er syk?
Hva om du også er syk?
De sa det var smittsomt.
Jeg er ikke syk. Det ordner seg.
Det går faen ikke bra!
Slutt å si det!
Hva gjør du?
-Slutt! -Det er noe inni meg.
Nei. Det er ingenting inni deg.
Jo. Du så det.
Det er mark i spyet mitt.
De var inni meg.
De kravler i huden min.
Nei, det er ingenting inni deg.
Jeg kjenner dem, de er i hodet mitt
og de kommer ikke ut. Få dem ut.
De kravler i huden min, jeg kjenner det!
Jeg kjenner det, i hodet mitt. Få det til å slutte!
Det gjør vondt!
Få dem ut av kroppen min!
Ro dere ned!
Du må få det til å slutte!
Dere må av bussen min!
-Hva sier han? -Dere må av bussen.
Av bussen? Vi er i ingenmannsland!
Du kan ikke tvinge oss.
Vi trenger en jævla lege!
Du må hjelpe oss å finne en lege.
Hodet mitt gjør så vondt.
Lizzie, slutt!
Hva gjør du? Slutt!
Nei! Slutt!
-Vi finner hjelp til dere i Tongli. .Jeg trenger det nå.
Av!
Den veien er en småby.
De har et apotek, kanskje en lege.
-Gå dit. -Faen ta deg!
Går det bra?
Takk.
Ok.
Hei! Vi er i ingenmannsland. Hva gjør du?
Nei!
Nei! Faen ta deg!
Kom tilbake. Vent!
Vent!
Sånn. Nesten fremme.
Bare fortsett.
Jeg brenner opp.
De er faen meg inni meg.
De kravler inni meg. Hva er det som skjer?
-Det ordner seg. -Det gjør ikke det.
Å Gud, det gjør ikke det. Charlotte, du må forlate meg.
-Jeg forlater ikke deg, Lizzie. -Nei, hør på meg.
Noe er galt.
Noe er galt med meg.
Det er derfor vi må finne hjelp.
Jeg dør. Fatter du det?
Nei! Jeg fatter ikke det.
Men jeg gjør det. Jeg dør.
Det er inni meg.
Det er faen meg inni meg.
Charlotte?
Hva skjer?
Å herregud.
Armen din!
Det er noe som kravler inni den.
Hva er det?
Jeg vet ikke!
-Hva skjer? -Jeg vet faen meg ikke!
De er faen meg levende! Det er insekter!
Det er faen meg insekter!
Hva faen?
Hva faen er inni deg?
-Herregud. -Hånda di...
De er i hånda di, du må få dem ut, Lizzie.
Du må stoppe det.
Det er inni deg. Du må stoppe det.
De er faen meg inni deg!
Charlotte, hjelp meg!
Hjelp meg, Charlotte!
Du vet hva du må gjøre.
God morgen.
God morgen på deg.
Er du like bakfull som jeg?
Jepp.
Jeg kan ikke drikke meg stupfull lenger.
Den kinesiske vodkaen var brutal.
Vil du ha ibuprofen?
KLØE, KVALME, HALLUSINASJONER
Apoteket er åpent.
Hva er det? Reparerer du?
Den beste kuren.
Vi er på ferie, sant?
ALKOHOL KAN FORSTERKE BIEFFEKTER
Å Gud.
-Hva er det? -Ingenting.
-Hva? -Det var et insekt.
-Jeg må ha en ibuprofen til. -Ok.
IMPROVISERE ÅREPRESSE
Vi må kjøre henne til et sykehus.
Kanskje vi kan ringe noen.
Faen.
Det er ikke dekning.
Å Gud, jeg spyr.
Er det...
Er det jævla insekter?
Hva skjer?
Å, herregud! Armen din!
Det er noe som kravler inni meg.
Det er insekter!
Hva faen?
De er inni hånda di!
De er alle i hånda di!
Du vet hva du må gjøre.
TRE UKER SENERE BOSTON
BACHOFF MUSIKKAKADEMI STIFTET 1927
3. HJEM
Jeg vet det er langt unna Kina,
men vi er så glade for at Zhang Li skal studere cello hos oss.
Gleden er vår, Ms. Paloma.
Det er det jeg har drømt om for henne.
Vi skal ta vare på henne som om hun var vår egen datter.
Zhang Li, er du klar til å se kapellet?
Ja.
Medelevene dine vil nok aldri få se dette.
Praktfullt, ikke sant?
Konvertert fra et kapell for nesten hundre år siden.
Basert på Musikverein i Wien.
Zhang Li, kom her.
Kom.
Stå her.
Akkurat her.
Så vil jeg at du skal synge en note.
Aiss.
Syng.
Høres ikke det utrolig ut?
Jeg tror dette er det mest
akustisk perfekte rommet jeg har vært i.
-Det er vakkert. -Og...
...veldig få elever
blir invitert til å spille her.
Det tar mange år med intens øving.
Men de beste,
de aller beste,
Lizzie, for eksempel,
og Charlotte Wilmore før henne...
Om du er så enestående som de er, og det tror jeg du kan være,
da kan du få en mulighet til å opptre her,
og så får du en mulighet
til å bli stor.
Hallo.
Hallo, hvem er det?
Hvem er det?
Hallo.
Hvem er det?
Herregud.
Hvor har du vært?
Hva...
Hva har skjedd? Vi har lett etter deg.
Elizabeth.
Hva har skjedd med hånda di?
Hva faen skjedde med hånda di?
De fant meg ved et fjell.
Fullstendig neddopet.
Dekket i blod.
Kun med en hjemmelagd årepresse som holdt meg i live.
Politiet prøvde å hjelpe meg, men...
...jeg er den som tok pillene.
Jeg er den som...
...kappet av hånda mi.
Da jeg våknet på sykehuset
og medisinen var ute av systemet og jeg kunne tenke klart igjen...
Da var Charlotte allerede ute av landet.
Jeg forstår det fortsatt ikke. Hvorfor gjorde hun det?
Fordi...
Hun er en sjalu jævla kjerring!
Jeg hadde...
...musikk, berømmelse...
...dere.
Og hun fikset ikke at jeg erstattet henne.
Hun fant meg i Kina, ble venn med meg,
lå med meg...
...forgiftet meg. Alt det fordi
jeg hadde livet som hun så desperat ønsket seg.
Herregud.
Og nå er det borte.
Det er helt borte.
Elizabeth, det ordner seg.
Hun tok alt fra meg.
Alt!
Spenning.
Ja.
Bra.
Spill gjennom smerten.
Riktig. Ikke...
Elizabeth, når øvelsen er over, kan vi ta en prat?
Jeg forstår ikke.
Sparker dere meg ut?
-Jeg har ingen steder å dra. -Vi fant et sted til deg.
Ved museet rett ved Central Avenue T stasjon.
Vi betaler for det. Alt sammen. Rehabilitering.
Men jeg kan være til nytte, Anton. Jeg kan undervise.
Musikken er mitt liv.
Se på oss.
Du vet hva dette er. Hvordan vi jobber.
Vi har Theis og Geoffrey.
Vi trenger ikke flere lærere.
Men jeg kan dirigere og komponere. Jeg skrubber toalettene.
Bare ikke steng meg ute.
Vær så snill.
Anton...
...om du tar meg inn,
så vil musikkverden ta meg inn.
Forstår du ikke det?
Du har den makten.
Du har det ryktet.
Ditt ord betyr så mye,
men om du stenger meg ute...
Vær så snill.
Ikke vær sånn.
-Ikke forkast meg. -Lizzie.
Dette er et konservatorium, ikke et rehabiliteringshjem.
Jeg er lei for det.
Jeg mente det ikke sånn,
men det er andre jenter som vi må trene opp.
Anton...
Vær så snill...
Jeg kan ingenting annet.
Du hadde en gave.
En sjelden og...
...vakker gave.
Dessverre er den gaven borte.
Jeg er så lei for det.
Vær så snill...
Hallo?
Faen ta deg. Gale kjerring!
Faen ta deg!
Faen ta deg. Faen... kjerring!
Anton.
Hva skjer?
-Anton... -Bli her.
Lizzie.
Hva gjør du her?
Du fryser i hjel.
Jeg vet at det er tøft, men jeg trodde jeg var tydelig.
-Du kan bare ikke være her. -Fordi jeg ikke hadde noe du ville ha.
Nå har jeg det.
Hva snakker du om?
Hva har du?
Jeg har kjerringa.
Herregud.
Lizzie, hva har du gjort?
Hvor er hun?
I bagasjerommet på den jævla bilen min.
Får jeg komme hjem?
Hvor er hun?
Hun er med Paloma,
men ta det med ro. Hun kan ikke skade deg.
Men hun er gal.
-Hun kidnappet meg, Anton. -Jeg vet. Hun er ikke god. Åpenbart.
Men helt ærlig...
...er du heller ikke det.
Var du virkelig så sjalu?
Jeg var ikke sjalu.
Jeg prøvde å hjelpe henne.
Ved å kappe av hånda hennes?
Jeg så et bilde av henne i et blad.
Jeg så tatoveringen på ryggen.
Samme som min.
Jeg visste hvordan hun fikk den.
Jeg visste hva hun måtte gjøre for å få den.
Og jeg visste hun var hjernevasket som jeg var
helt til mamma ble syk og jeg måtte dra hjem.
Jeg satt i rommet med min mor i ti år og gikk sakte fra vettet.
Jeg klandret meg selv for alt.
Jeg tilbrakte flere år på mentalsykehus,
helt til jeg, med hjelp, så lyset.
Så jeg rakk ut en hånd.
Og kom tilbake til dere.
Hvorfor det?
Hvorfor kom du tilbake?
For å redde henne.
Fra hva da?
Fra deg.
Veldig bra.
Rett opp ryggen.
Flott.
Mer spenning på strengene.
Føler du det inni deg, Charlotte?
Ja.
Bra.
Jeg spilte feil.
Ja, det gjorde du.
Unnskyld.
Etter all denne tiden.
Etter all denne øvingen.
-Tilgi meg, Anton. -Etter at Carnegie Hall ble en mulighet.
Slutt. Slutt å grine.
Slutt å grine, for faen!
Det skjer ikke igjen.
I dette rommet håper jeg ikke det.
-Aldri i dette rommet. -Du vet hva som skjer da.
-Ja, det gjør jeg. -Gjør du?
Ja.
Vi spiller ikke feil her.
Ikke når vi representerer akademiet.
Hvem sitt navn står det på porten?
Ditt.
Ja.
Mitt, min fars, min bestefars.
Skolen er mitt blod.
Det er min historie.
Jeg lærer deg slik de lærte meg,
slik de lærte Theis og Geoffrey,
og alle de som er heldige nok til å fortjene sin plass her,
men jeg kan bare ta deg så langt.
Jeg skal jobbe hardere.
Å, du skal jobbe hardere.
Og hvorfor jobber vi så hardt?
For å være best.
Hvorfor det, Charlotte?
Fordi det forventes av oss.
Du fikk den tatoveringen fordi du var
klar for å spille i dette kapellet.
Du fikk den tatoveringen
fordi du var den beste.
-Ja, jeg vet. -Og om du ikke er best,
om du fornærmer meg
og Theis og Geoffrey med dine feil?
Da vanærer jeg akademiet.
Hvorfor det?
Fordi jeg var forberedt på Perfeksjonen og feilet.
Forberedt med vår svette, lidenskap og rykte.
Forberedt med deres svette, lidenskap og rykte.
Måned etter måned, år etter år.
Helt til du var klar.
Helt til jeg var klar.
Du feilet.
Så hva vil det si?
Hva vil det si, Charlotte?
Når du mislykkes med de tingene vi lærer deg?
Jeg kan ikke komme nær Gud.
Nei, det kan du ikke,
og ditt talent vil være bortkastet
og sløst av din mangel på ambisjoner.
Så hva skjer nå?
-Nå? -Ja, hva skjer nå?
Det som skjedde med meg, Theis og Geoffrey?
Og alle av de utvalgte som feilet?
Vi bøter for det.
Du bøter for det.
I kveld, Charlotte, etter så mange år,
skal du spille for oss igjen.
Jeg kan ikke det. Jeg er ikke klar.
-Cellosonaten. -Jeg er ikke klar for å spille her, Anton.
-Vær så snill. -Vel...
Det er her du må spille. Her du alltid har spilt.
Theis, Geoffrey.
Og Paloma, så klart.
Vær så snill.
Paloma, du kan stoppe dette.
Vær så snill.
Vi gjør det vi må, Charlotte.
Det forventes av oss.
Paloma har alltid elsket det når du spilte perfekt.
Det gjorde vi alle.
Det var alltid målet.
Ikke sant, Charlotte?
Perfeksjonen.
Det må ikke være sånn, Anton.
Du hater meg, gjør du ikke?
Du hater meg, og det eneste jeg har gjort, er å ha troen på deg.
Du vet hva du gjorde mot meg.
Og du vet det hjalp deg å bli
det sjeldne talentet du var.
Jeg var et barn.
Lizzie var et barn. Vi var barn.
Dere var elever som oppnådde storhet.
Akkurat som min bestefar så for seg. Akkurat som min far lærte meg.
Hvem som helst hadde følt seg heldig.
Lizzie.
Ble du mishandlet?
Er det dét du kaller det vi gjorde for deg?
Å spille den musikken...
Å oppnå Perfeksjonen...
Det var en gave.
Ser du, Charlotte?
Du kappet av hånda hennes for ingenting.
Lizzie, vær så god.
Du husker nok
våre ritualer. Drinkene, formaliteten.
Konsekvensene.
Men du var jo bare et barn da.
Det meste har ikke endret seg.
Faktisk er det én ting som har endret seg.
Om du oppnår Perfeksjonen,
som er det som forventes av deg i kveld,
så kan du gå.
Jeg er en slavedriver, ja, men...
Jeg er ikke et monster.
Men om du spiller feil,
om du spiller én liten tone feil...
Da er det ikke du som bøter for det.
Paloma, vær så god.
Vi er klare for deg, kjære deg. Kom.
Zhang Li. Du er heldig.
Kom, kom. Sett deg.
Å kunne oppleve denne private konserten
gjør deg så heldig.
Tusen takk.
Nei.
Charlotte, på tide at du spiller.
Jeg kan ikke.
Om du ikke kan, vet du hva som skjer.
Hun kom hit nettopp. Hun er et barn.
Gjør det med meg.
Om du må gjøre det, gjør det med meg. Ikke henne.
Anton, jeg trygler deg.
Stopp!
Gjør det med meg.
Spill for oss, Charlotte.
Vi er samlet her for å høre deg spille.
Gjør det nå.
Spill Perfeksjonen.
Spill.
Du vet hva som skjer nå.
Paloma, kan du vennligst gå opp med Zhang Li?
Det er leggetid.
Takk.
Det var vidunderlig.
Trodde du virkelig at jeg skulle få henne til å bøte for det? For din feil?
Hun trenger årevis med øving.
Hun må bli invitert...
...til å opptre for oss som Guds kar.
Hun trenger tatoveringen.
Jeg er ikke en tilfeldig pervo.
Jeg har det bare moro.
Din drittsekk.
Theis, Geoffrey.
Kom og hent meg når hun slutter å bite.
Hjelp!
Å nei.
Vær så snill, hjelp meg!
Nei!
Vent.
Jeg vil ha henne først.
Det er det minste jeg fortjener.
Vær så snill, nei.
Kan noen høre meg?
Vanligvis pleier jeg å bruke fingrene, men...
Nei!
Det går ikke nå, vel?
Nei.
Spre beina.
Ikke rør meg!
Det gjør ikke så vondt som å kappe av din egen hånd.
Men jeg skal gjøre mitt beste.
-Vær så snill! -Håper fitta di tåler det.
Nei!
Faen ta deg!
Jeg burde drepe deg.
Men du hadde rett.
Det du sa...
...på siden av veien.
Du hadde rett.
Hånda mi!
Hånda mi.
Jeg måtte redde deg.
Jeg måtte få deg ut av grepet hans.
Jeg visste du ikke ville gi deg uten en kamp.
Jeg kan ikke tro dette skjer.
Jeg visste du var en av hans spesielle elever.
Hva?
Du vet ingenting.
Jeg gjør det. Det er derfor jeg måtte redde deg.
Slutt å si det.
Du reddet meg ikke fra noe. Du fikk meg til å kappe av min egen hånd.
Om du ikke skulle rømme frivillig, måtte jeg finne opp en ekte grunn,
så han aldri ville se deg igjen og aldri trenge deg igjen.
For Lizzie, han elsket deg aldri.
Han elsket aldri meg. Han brydde seg ikke om oss.
De torturerte oss og lot som det var utdanning.
Lot som det var et høyere kall.
Men det var bare voldtekt, Lizzie. De voldtok meg.
Og de voldtok deg.
Og neste gang du trenger Anton, vil han ikke være der for deg.
Jeg lover deg det, men jeg vil være der. Jeg vil være der.
Jeg lover.
Jeg er så lei for det.
Jeg ser ham for meg.
Jeg ser dem alle som misbruker meg.
I mange år, igjen og igjen.
Som om jeg aldri så det før.
Som om jeg var blind.
Dette måtte til for at jeg skulle se det.
Jeg må stoppe Anton.
Vi må stoppe dem alle.
Jeg trenger din hjelp.
Hva som helst.
4. DUETT
Anton.
Sover barnet?
Paloma? Sover...
Går det bra?
Paloma?
Hva skjer?
-Paloma! -Så neddopa at hun ikke kjente kniven.
Og vi barrikaderte dørene sånn at vi kunne lage masse lyd.
Du vet hva hun gjorde mot deg.
Hun ødela deg!
Nei, hun åpnet øynene mine.
Nå skal vi kappe av ballene dine og selge dem som nips.
Hør her.
Jeg er åpenbart syk.
Jeg er syk og...
Jeg kan få hjelp.
Jeg er syk!
Nå.
Din jævla kjerring!
Du bøter for det.
Charlotte.
Charlotte?
Kniven!
Charlotte.
Charlotte, kniven!
Armen min!
Dette er for hva du gjorde mot meg.
Og dette er for hva du gjorde mot Charlotte.
Og dette...
...er for alle andre jenter som stolte på deg.
Tekst: Ekaterina Pliassova