NETFLIX PRESENTERAR
Ja, det vill hon nog.
Kan du fatta?
En sån snäll dotter!
Stackaren har vårdat henne i åratal.
Vilka uppoffringar.
Nu kan hon åtminstone åka tillbaka.
Kan hon spela igen? Det har gått tio år.
Vad ska hon annars göra?
Jag vet inte. Hon vet nog inte själv.
1. UPPDRAG
Anton,
Paloma,
det är Charlotte Willmore.
Anton...Paloma...
Anton...
Paloma, det är Charlotte Willmore.
Ja, det är jag. Hej.
Anton, Paloma. Hej.
Det är Charlotte... Willmore.
Jag vet inte var ni håller hus.
Ni letar väl efter unga cellister på nån exotisk plats.
Jag vet att det var evigheter sen men mamma har gått bort nu,
så jag behövs inte här längre.
Så...om det går bra,
vill jag gärna komma till er.
Charlotte.
Paloma och jag beklagar din förlust.
Efter att ha sökt i fem månader på tre kontinenter,
är vi glada över att samla
våra framstående finalister i Shanghai för en sista konsert.
Bachoff Academy i Boston
som grundades av min morfar Emil 1927
är ärligt talat den främsta
privata musikutbildningen i världen för unga cellister.
Varje år undervisar vi 100-tals elever i Massachusetts,
men endast ett fåtal får möjligheten,
privilegiet,
att bo och studera på Akademin,
därför är jag så glad för att kvällens vinnare
får ett fyraårigt stipendium till Bachoff.
Det faktum
att min högst värderade protégé,
Elizabeth Wells, en av världens bästa unga cellister,
kommer att bedöma kvällens konsert visar
hur talangfulla dessa tre unga damer är.
Att höra Lizzies spel som är så...rent och perfekt
är det närmaste Gud man kan komma.
Tja, det är så nära Gud jag vill komma just nu.
Men Lizzie är inte kvällens enda överraskning.
I fyra fantastiska år
utbildade jag Charlotte Willmore vid Bachoff.
Charlotte var en ovanlig talang som var förutbestämd för storverk,
som endast få kan uppnå, men som ni alla vet,
blev Charlottes älskade mor Ruth sjuk.
Charlotte lade karriären på hyllan och for hem för att ta hand om sin mor.
Ett sånt hjärta har Charlotte.
Jag blev förtjust då Charlotte hörde av sig till Paloma och mig...
Att hon efter nästan tio år, är tillbaka i våra liv.
Mina damer och herrar, kvällens andra domare,
Charlotte Willmore.
Baijiu. kinesisk vodka. Efter två glas pratar du flytande mandarin.
Charlotte!
Bra, jag letade efter dig.
Du minns väl de här två slavdrivarna från Akademin?
Milda makter, vad underbart att se dig.
Theis och Geoffrey.
Efter så många år!
Charlotte, där är du ju!
Ursäktar ni oss?
Jag vill presentera dig innan vi börjar.
Hon ser fram emot att träffa dig.
Här har vi henne, Charlotte,
min stjärna.
-Elizabeth... -Elizabeth Wells.
Naturligtvis.
Säg Lizzie.
Hör du.
Lizzie, din musik är mer än bara vacker.
Förlåt.
Är jag världens lyckligaste?
Jag dricker inte men jag känner mig berusad.
Min två mest perfekta elever träffas.
Milda makter, nu måste vi sätta igång.
Jag är ett stort fan. Det låter ju fånigt men jag har laddat ner all din musik
och porträttet i New York Times
förra månaden, fotona var fantastiska och...
Jag var nio när jag först såg dig spela.
Du var 14 och min stora förebild. Min idol.
Var inte nervös i mitt sällskap.
Det är så kul att träffa dig.
Vill du höra en hemlighet?
Hon till vänster vinner.
Hon är lysande. Hon sopar mattan med de andra.
Jag håller med, men... förstör det inte spänningen?
Vill du ha spänning?
Titta på den andra tjejens mamma, i blått.
Och killen i grå byxor.
Pappa till tjejen i mitten.
Det är nåt mellan dem.
De kan inte stå emot.
Mitt framför hennes man och hans fru.
Titta bara.
Jag såg det under semifinalen.
Det är ganska dråpligt.
Och...ganska sexigt.
Titta nu.
Hennes hand...
Jag borde inte tjuvtitta men...
Det där...
Det gör mig våt.
Vi har faktiskt träffats förut.
Har vi?
Den dagen då du lämnade Bachoff.
Din mamma hade fått stroke, och du hade packat dina väskor.
Jag kom in och jag var nervös och förväntansfull och...
Jag såg dig.
Min hjälte...
Det var länge sen.
Spelar du nånsin numera?
Efter att jag slutat dröjde det länge.
År faktiskt, men nu...älskar jag det.
-För att du spelar för dig själv? -Ja. Hela tiden med Anton,
all övning,
-konserter, prestationsångest... -Jag vet.
Tänker du på att sluta?
På Bachoff?
Det är min familj. Jag kan aldrig...
Aldrig?
Nej, aldrig.
Och i vilket fall... Arbetet...
Det här speciella arbetet. Det är vad som förväntas av oss.
Jag saknar inte att höra det.
Du blir nog glad att höra att jag tänker ta semester.
Den första på evigheter.
Från imorgon.
-Härligt. -Jag vet.
Jag vet att jag kan ta sovmorgon.
Slippa drömma om noter och skalor, vila händerna.
Vara lite oansvarig.
Ta mer än en drink samma kväll.
Baijiu är jättegott.
Det är vad jag har hört.
Jag får försöka komma ikapp.
Herregud!
Var det nåt han åt?
Hoppas det inte har med problemen i söder att göra.
Vad händer där?
Nån blödarfeber nära Hunan-gränsen.
Överförs via luft. Väldigt smittsamt.
Vi var nyligen i Hunan.
Det kan inte vara det.
Det får vi hoppas.
Ashton älskar ju att hitta protégéer på avlägsna ställen.
-Hunan, Kambodja... -Minnesota.
Tampa.
Vill du gå ut och dansa sen?
Ja.
Bra.
Lizzie, där är du. Anton frågar efter dig.
Kom.
Elizabeth.
Jag sa just till Geoffrey och Theis
att jag hoppades kunna övertala dig att spela ett kort stycke.
Bara om du övertalar Charlotte att spela med mig.
-Milda makter. Ja. -Nej.
-Jo. Vi måste.
Nej. Lizzie. Jag kan inte.
Perfekt. Snälla.
Snälla! Det måste ni bara.
-Store tid. -Celloduett nummer tre?
Ja, perfekt.
-Du kan den. -Min dröm uppfylls.
Lizzie...
Jag är bara en amatör nu.
Du är den enda som kan få mitt hjärta att hoppa över ett slag med ditt spel.
Mina damer och herrar,
vi ska nu alla få se
nåt alldeles speciellt.
Har du varit med en kvinna förut?
Jag har aldrig varit med nån förut.
Ingen? Nånsin?
Mamma blev sjuk,
jag reste hem.
Allt annat fick vänta tills vidare.
Så...jag är din första.
Första och bästa.
Jag reser västerut imorgon.
Följ med mig.
Ska jag?
Ja.
Jag gillar strapatser.
Små bussar, konstiga städer. Så långt från lyxen som möjligt.
Bortkopplad från allt och alla.
Vi kan nog ha kul ihop.
Det tror jag också.
Jag har aldrig träffat nån som du.
Jag menar...vi är så olika.
Och ändå...
är vi mer lika än man tror.
2. AVSTICKARE
God morgon.
God morgon själv.
Är du lika bakis som jag?
Ja, ungefär.
Jag är ovan vid att supa.
Den kinesiska vodkan är ruskig.
Vill du ha Ibuprofen?
Gud, ja tack.
Det dunkar i huvudet.
Jag behöver nog 50 stycken.
Apoteket är öppet.
-Vad är det? Återställare? -Det är det bästa botemedlet.
Vi är ju på semester.
Kan du verkligen ingen mandarin?
Inte ens ni hao?
Jag kan säga ni hao, men det du gjorde nyss,
köpte bussbiljetter, skule ha tagit tre timmar,
med maniska gester och sen desperat gråt,
sen skulle vi antagligen ha hamnat i Sydkorea.
Du behöver bara visa en buss och en biljett-emoji.
Jättebra idé.
Säkert att du mår bra?
Du ser inte pigg ut.
-Ja, jag mår urdåligt. -Är du säker på att du vill göra det här?
Vi kan stanna på hotellet idag
och hyra en film tills du mår bättre...
Nej, jag har bara två veckor. Jag vill inte missa nåt.
Spela genom smärtan.
-Spela genom smärtan. -Vill du äta nåt innan vi åker?
Det kan hjälpa.
Okej.
Sämsta idén nånsin?
Bäst att inte bli risig i magen på bussen.
Ska vi bara lägga ner det här?
Nu har du chansen.
Du kan backa ut, jag lovar att inte bli sur.
-Ta flyget som om vi aldrig mötts? -Exakt.
Lizzie? Vilken Lizzie?
Har ingen aning om vem du menar.
Lura mig inte att skratta.
-Säkert att du vill göra det här? -Det är ingen fara, bara jag får sitta.
-Gud. -Vadå?
-Inget. -Vadå?
-En insekt. -Herregud.
Det här bussen har nog inte städats nånsin.
Jag sa att det skulle bli...
Strapatser. Du skojade inte.
Det är som att det brinner i huvudet.
-Vill du ha vatten? -Ja.
Här.
Fan också.
Min mun har aldrig varit så torr.
-Jag behöver en till Ibuprofen. -Okej.
Jag kommer må bättre efter några såna här.
Tack.
Nej, nej. Det är för många.
Är det en bra idé på fastande mage?
Det här är bra. Jag ska vara snäll nu.
Jag ska vara snäll.
Charlotte.
Jag måste gå på toa.
Jag har så ont i magen. Huvudet är ännu värre.
Jag vet inte vad det är. Jag måste bara på toa.
Vi är mitt ute på vischan.
Jag måste bara gå på toa.
Kan du be föraren stanna?
-Men jag talar inte.. -Snälla.
Jag måste spy. Snälla.
Det känns som om magen ska explodera.
Okej.
Okej. Ursäkta...
Jag talar inte...
Kan nån hjälpa mig?
Min kompis är sjuk.
Finns det nån som talar engelska?
Sir? Sir?
Ursäkta, min kompis är sjuk.
Kan ni stanna?
Sir, kan ni stanna bussen så hon kan gå på toaletten?
Sir, kan ni stanna?
Ursäkta? Kan nån hjäljpa mig?
-Är hon sjuk? Din vän? -Ja, väldigt, vi behöver en toalett.
Kan du stanna? Hon behöver en toalett.
Var ska jag stanna? Här finns inga toaletter.
Det gör jätteont.
Hur är det?
Stanna bara vid vägkanten. Snälla.
Det är ingen fara.
Jag mår inte bra.
Lizzie, vi ska stanna. Jag lovar.
Stanna, ni måste stanna.
Jag mår inte alls bra.
Vi ska stanna.
Jag bajsar på mig.
Okej, vi ska stanna.
Stanna den jävla bussen!
Stanna! Nu!
-Snälla, jag klarar det inte. -Jag vet, vännen.
Stanna den jävla bussen!
Okej, såja, kom nu.
Han har stannat. Kom.
Om jag rör mig bajsar jag på mig.
Du klarar det.
Små steg, andas djupt.
Min mage går sönder.
Det gör jätteont.
-Jag vet, du klarar det. -Nej.
Jag klarar det inte. Jag kommer skita på bussen.
Några steg. Du är så nära.
Jag kan bara inte.
-Jag skiter på mig. -Du klarar det. Du klarar det här.
Jag kommer att dö.
-Ingen fara. -Jo, jag kommer att dö.
-Det är ingen fara. -Jag är rädd.
Det här är inte normalt.
Vad är det som händer? Vad är det som händer med mig?
-Jag vet inte. -Vad händer?
Vet inte, du är sjuk.
-Du kommer att må... -Min hjärna brinner.
...bättre nu när du fått ut det.
Du fattar inte hur ont det gör.
Tack.
-Vad händer? -Det ordnar sig.
-Förlåt. -Jag skötte om mamma i åratal.
Jag klarar det här.
Horor. Förstöra min bus.
Hon är sjuk!
Din jävel!
Ser du inte att hon är sjuk? Hon är sjuk!
-Det var tufft! -Jag kan vara ännu tuffare.
Ursäkta.
Ursäkta mig.
Ursäkta.
Ursäkta mig.
Ta emot det så de känner sig lugna. Inte för att du behöver det..
Okej, här.
Jag är så törstig.
Ja, du är uttorkad.
Finns det nån som har vatten?
Vatten?
Tack.
Du måste till en läkare.
Hon måste till sjukhus. Sjukhus.
-Finns det nåt längs vägen? -Tror inte det. Inte förrän i Tongli.
Kan man ringa nån?
-Fan. -Charlotte.
Ingen mottagning.
-Charlotte? -Ja?
Du måste hjälpa mig.
-Det ordnar sig. -Jag mår inte bra.
-Jag vet. -Jag mår jättedåligt.
Jag har jätteont i huvudet.
Det gör så ont, det känns som att hjärnan brinner,
det gör ont, jag vet inte vad det är.
Kanske om du blundar.
Nej, nej, varför går det inte över?
Det går inte över. Hjälp mig.
Vi ska leka en lek.
Blunda.
Blunda. Andas.
Andas.
Vi ska räkna upp alla kompositörer vi kan,
i alfabetsordning.
-Sluta... -Lizzie?
-Det gör ont. -Okej?
Är du beredd?
Jag börjar... Adams.
Kom igen, får jag ett "B".
Fokusera på det.
Istället för smärtan.
Beet... Beethoven.
Chopin.
Kom igen. Du klarar det här.
D... Dvorak.
Bra.
Gud, Gud, jag kommer att spy.
Gud. Snälla.
Åh, herregud!
Är det där..?
Är det där kryp?
Charlotte?
Det här är för fan inte normalt!
Åh, Gud.
Tänk om killen igår hade sjukdomen som de pratade om?
Blödarfebern från Hunan?
Om jag blev smittad?
-Nej. Nej. Du är inte smittad. -Men om? Titta vad som händer.
-Tänk om jag blev det? -Nej, då.
-Herregud, jag kommer att dö. -Nej.
Lizzie, sätt dig ner.
-Jag är sjuk. -Nej, du är uttorkad.
Jag är sjuk. Tänk om du också är sjuk?
-Det smittar. Du kanske är smittad. Gud. -Jag är inte sjuk. Det kommer ordna sig.
Nej, det kommer det inte!
Sluta säga det!
Vad gör du?
-Sluta! -Det är nåt inuti mig.
Nej, det är det inte.
Jo, det är det. Du såg det. Det var maskar i mina spyor.
De är inuti mig.
Det kryper i skinnet. Jag käner det.
Nej, då. Det är inget inne i dig.
Jag känner dem, de är inne i mitt huvud. De kommer inte ut. Få ut dem.
Gud! Det kryper i huden, jag känner det!
Det är i huvudet! Få stopp på det!
Snälla! Det gör ont!
Ut! Ut från min kropp! Sluta!
Lugn eller gå av bussen!
-Du måste få stopp på det. -Gå av min buss.
-Vad säger han? -Ni måste stiga av.
Stiga av? Vi är mitt ute på landet.
Du kan inte slänga ut oss.
Vi behöver en läkare! Du måste hjälpa oss att hitta en läkare.
Mitt huvud, det gör så ont.
Lizzie, sluta!
Vad gör du? Sluta!
Nej! Sluta!
-Vi skaffar hjälp i Tongli. - Jag behöver hjälp nu.
Gå av!
Åt det hållet finns en liten stad. Där finns apotek, kanske läkare.
-Gå dit. -Dra åt helvete!
Hur är det?
Tack.
Okej.
Hallå! Vi är mitt ute i ingenstans, vad gör du?
Nej!
Nej! Din jävel!
Kom tillbaka. Vänta!
Vänta!
Såja. Snart framme.
Fortsätt gå.
Jag brinner upp.
De är inuti imig.
De kryper inne i mig. Vad är det som händer?
-Det ordnar sig. -Nej.
Åh, Gud, det gör det inte. Du måste lämna mig här.
-Det tänkar jag inte göra. -Jo, Charlotte. Lyssna.
-Det är nåt fel med mig. -Det är därför vi måste skaffa hjälp.
-Nej, jag håller på att dö, fattar du? -Nej, det gör jag inte.
Jo, jag håller på att dö.
Det är inuti mig.
Charlotte?
Vad händer?
Åh, herregud.
Din arm!
Det är nåt som kryper inne i den.
Vad är det?
Jag vet inte!
-Vad händer? -Jag vet inte!
Titta, de lever! De lever!
Insekter!
Det är insekter!
Vad i helvete?
Vad fan är det som är inne i dig?
-Åh, herregud. -Din hand...
De är i din hand, du måste få ut dem.
Du måste stoppa det.
Det är i dig, du måste stoppa det.
De är inne i dig!
Herregud, hjälp mig,
-Hjälp mig, Charlotte! -Du vet vad du måste göra.
Du vet vad du måste göra.
God morgon.
God morgon själv.
Är du lika bakis som jag?
Ja, ungefär.
Jag är ovan vid att supa.
Den där kinesiska vodkan är ruskig.
Vill du ha Ibuprofen?
WILLMORE, RUTH LEVETIRACETAM
KLÅDA, ILLAMÅENDE, HALLUCINATIONER
-Apoteket är öppet. -Vad är det? Återställare?
Det är bästa botemedlet.
Vi är ju på semester.
BIVERKNINGARNA KAN FÖRVÄRRAS AV ALKOHOL
Herregud.
-Vadå? -Ingenting.
-Vadå? -Det var nåt kryp.
-Jag behöver en till Ibuprofen. -Okej.
PROVISORISKT TRYCKFÖRBAND
Vi måste få henne till sjukhus nu.
Vi kanske kan ringa nån.
Fan också.
Ingen mottagning.
Gud, jag måste spy.
Är det där ins...
Är det där insekter?
Vad händer?
Åh, herregud! Din arm!
Det är nåt som kryper inne i mig.
Insekter! Insekter...
Vad i helvete?
De är i din hand!
Alla är i din hand!
Du vet vad du måste göra.
BOSTON, TRE VECKOR SENARE
3. HEMMA
Jag vet att det är långt från Kina
men vi är så glada att Zhang Li ska studera cello här.
Det är vi som är glada.
Det är allt jag drömt om för henne.
Vi ska ta hand om henne som vår egen dotter.
Zhang Li,
-är du redo att gå och se kapellet? -Ja.
Dageleverna får inte se det här.
Fantastiskt, eller hur?
Ombyggt från ett kapell för nästan 100 år sen.
Det efterliknar Musikverein i Wien.
Zhang Li.
Kom med hit upp.
Kom.
Stå här.
Precis här.
Jag vill att du ska sjunga en ton.
Ett höjt A.
Sjung.
Visst låter det otroligt?
Jag tror att detta är det mest
akustiskt perfekta rum jag varit i.
-Det är underbart. -Och...
mycket få elever
blir unbjudna för att spela här.
Det behövs åratals hård träning.
Men de bästa,
de allra bästa,
till exempel Lizzie,
och före henne Charlotte Wilmore,
om du är lika enastående
som de, och Zhang Li, jag tror att du kan vara det...
Isåfall kanske du får spela här,
och då kan du ha chans...
att bli verkligt stor.
Hallå.
Hallå, vem är det?
Vem är det?
Hallå.
Vem är det?
Herregud.
Var har du varit?
Vad har hänt? Vi har letat efter dig.
Elizabeth.
Vad har hänt med din hand?
Vad fan har hänt med din hand?
De hittade mig på en bergssluttning.
Jag var nerdrogad.
Helt blodig.
Ett provisoriskt tryckförband hade räddat mitt liv.
Polisen försökte hjälpa mig, men...
Det var jag som tog tabletterna.
Det var jag som...
högg av mig handen.
När jag vaknade på sjukhuset och
drogerna slutat verka och jag kunde tänka klart...
hade Charlotte redan lämnat landet.
Jag fattar fortfarande inte. Varför gjorde hon det?
För att...
hon är en avundsjuk jävla häxa!
Jag hade...
musik...ryktbarhet...
...dig.
Det stod hon inte ut med. Jag tog hennes plats. Hon...
...spårade mig till Kina, blev vän med mig...
låg med mig...
förgiftade mig. Allt det bara för att jag hade det liv som hon ville ha.
Gode Gud.
Och nu är det borta. Det är...
Det finns inget kvar.
Elizabeth, det...
Det ordnar sig.
Hon har tagit ifrån mig allt.
Allt!
Vilken spänning?
Ja.
Bra. Bra.
Spela genom smärtan.
Ja. Låt bli att...
Vet du vad, Elizabeth, när vi är klara... har du tid att prata?
Jag förstår inte.
Tänker du slänga ut mig? Jag har ingenstans att ta vägen.
Vi har hittat en lägenhet.
Nära museet och tunnelbanan.
Vi betalar. Vi betalar allt, din rehabilitering.
Men jag kan göra nytta, jag kan undervisa.
Musiken är mitt liv.
Titta på oss.
Du vet vad detta är.
Hur vi arbetar här. Vi har Theis och Geoffrey.
Vi behöver inga andra lärare.
Men jag kan dirigera,
och komponera. Jag städar toan,
bara ni inte slänger ut mig.
Snälla.
Anton...
Om du accepterar mig, kommer musikvärlden att acceptera mig.
Fattar du inte det?
Du har det inflytandet.
Du har det anseendet.
Ditt ord betyder så mycket,
men om du utestänger mig...
Snälla.
Var inte sån här.
-Kasta inte bort mig. -Lizzie.
Detta är ett konservatorium, inget konvalescenthem.
Jag är ledsen.
Jag menade inte så,
men vi behöver plats för de andra eleverna.
Anton...
Snälla...
Jag kan ju inget annat.
Du hade en gåva.
En sällsynt och...
underbar talang, som var unik.
Tragiskt nog, är den borta.
Jag är så ledsen, Elizabeth.
Snälla...
Hallå?
Dra åt helvete! Galna subba!
Dra åt helvete!
Dra åt helvete...subba!
Anton.
Vad är det här?
-Anton... -Stanna här.
Lizzie.
Vad gör du här?
Du kommer att frysa ihjäl.
Lyssna, jag vet att det är hårt, men jag trodde att jag var tydlig.
-Du kan inte vara här. -För att jag inte hade nåt du vill ha.
Nu har jag det.
Vad menar du?
Vad är det du har?
Jag har subban.
Åh, herregud.
Vad har du gjort?
Var är hon?
I bakluckan.
Får jag komma hem nu?
Var är hon?
Hon är hos Paloma,
men var inte orolig. Hon...kan inte göra dig illa.
Men hon är galen.
Hon kidnappade mig.
Ja, hon är helt klart inte frisk.
Men ärligt talat...
är inte du heller det.
Var du verkligen så avundsjuk?
Jag var inte avundsjuk.
-Jag försökte hjälpa henne. -Genom att hugga av hennes hand?
Jag såg henne i en tidning.
Tatueringen på ryggen.
Likadan som min.
Jag visste hur hon hade fått den. Vad hon måste göra för att få den.
Jag visste att hon blev hjärntvättad, som jag
tills mamma blev sjuk så jag måste åka hem.
Jag blev långsamt galen när jag satt där med mamma i tio år.
Jag trodde att allt var mitt fel.
I åratal åkte jag in och ut på psyket
tills jag äntligen, med lite hjälp, kom till klarhet.
Så jag...
kontaktade er.
Och kom tillbaka till er.
Varför?
-Varför kom du tillbaka? -För att rädda henne.
Rädda henne...från vad?
Från dig.
Mycket bra.
Räta på ryggen.
Utmärkt.
Mer spänning i strängarna.
Känner du det hända inne i dig?
Ja.
Bra.
-Jag spelade fel. -Ja, det gjorde du.
Förlåt.
Och efter så lång tid.
-Förlåt. -Efter all träning.
-Förlåt Anton. -Efter löftet om Carnegie Hall.
Sluta. Sluta gråta.
-Sluta gråta för helvete! -Det ska inte hända igen.
Inte i det här rummet.
-Aldrig. -Du vet vad som händer då.
-Ja. -Gör du?
Ja.
Vi spelar inte fel här.
Inte när vi representerar Akademin.
-Vems namn står på porten? -Ditt.
Ja.
Mitt, min fars och min farfars.
Den här skolan är mitt blod. Min historia.
Jag undervisar dig som de undervisade mig,
och Theis och Geoffrey,
och alla andra som har turen att få en plats här,
men du måste anstränga dig.
Jag ska arbeta hårdare.
Du ska arbeta hårdare.
-Varför arbetar vi så hårt, Charlotte? -För att bli bäst.
Och varför vill vi bli bäst?
Det förväntas av oss.
Du fick tatueringen för att du var
redo att spela i det här kapellet.
Du fick tatueringen
för att du var den bästa.
-Ja. -Om du inte är den bästa,
om du förolämpar mig...
och Theis och Geoffrey med att spela fel?
Då vanhedrar jag akademin.
Varför?
För att jag blev förberedd för Det fullkomliga men misslyckades.
Förberedd
genom vår svett,
vår passion, vårt anseende...
Förberedd genom svett, passion och anseende...
Månad efter månad, år efter år...
-Månad efter månad, år efter år... -Tills du var redo.
Tills jag var redo.
Du misslyckades.
Så vad betyder det?
Vad betyder det, Charlotte?
När du misslyckas med att lära dig?
-Då kan jag inte närma mig Gud. -Nej det kan du inte,
och din talang är bortkastad,
bortslösad genom brist på ambition.
Så vad händer nu?
-Nu? -Ja, vad händer nu?
Vad hände med mig, och med Theis och Geoffrey?
Och alla andra som misslyckats?
Vi betalar priset.
Ni betalar priset.
Ikväll, Charlotte, efter alla år
ska du spela för oss igen.
Det kan jag inte.
-Jag är inte redo. -Solo-sonat för cello.
Jag är inte rdo att spela här.
-Snälla. -Nå...
Du ska spela här, där du alltid spelat.
Theis, Geoffrey.
Och förstås, Paloma.
Snälla.
Palom, du kan stoppa det här.
Snälla.
Vi gör det vi måste, Charlotte. Det är vad som förväntas av oss.
Paloma älskade när du spelade perfekt... det gjorde vi alla.
Det var alltid målet. Eller hur, Charlotte?
Det fullkomliga.
Det måste inte vara så här.
Du hatar mig verkligen.
Du...
hatar mig, när allt jag gjort var att tro på dig.
Du vet vad du gjorde mot mig.
Och det hjälpte dig att bli den sällsynta talang som du var.
Jag var ett barn.,
Lizzie var ett barn. Vi var barn.
Ni var elever som blev lysande.
Precis som i farfars vision.
Precis som min far lärde mig.
Alla borde vara så lyckligt lottade.
Lizzie.
Blev du misshandlad?
Är det vad du kallar det vi gjorde för dig?
Att spela den musiken...
att uppnå Det fullkomliga...
Det var en gåva.
Förstår du, Charlotte?
Du högg av hennes hand utan anledning.
Lizzie, kan du...
Du minns våra...små ritualer. Drinkarna, formaliteterna.
Konsekvenser.
Men du var bara ett barn då.
Det mesta har inte förändrats.
Men faktiskt...finns det en sak som har förändrats.
Om du uppnår Det fullkomliga, vilket vi väntar oss i kväll, då...
är du fri att gå.
Jag har hårda krav, men...
jag är inget monster.
Men om du spelar fel,
om du missar en enda ton...
Då blir det inte du som betalar priset.
Paloma, kan du?
Vi är redo för dig, kära vän. Kom.
Zhang Li. Du är en flicka med tur.
Kom, kom. Sitt ner.
Att få se denna privatföreställning,
du är så lyckligt lottad.
Tack, snälla.
Nej.
Charlotte, dags att spela.
Jag kan inte.
Ja, i så fall vet du vad som händer,
Hon har just kommit hit. Hon är ett barn.
Gör det mot mig.
Om du måste göra det, gör det mot mig, inte henne.
Anton, jag bönfaller dig.
Sluta!
Gör det mot mig.
Spela för oss, Charlotte. Vi har samlats för att lyssna.
Spela nu.
Spela Det fullkomliga.
Spela.
Du vet vad som händer nu.
Paloma, kan du ta Zhang Li ditt upp? Det är efter läggdags för henne.
Tack. Det var underbart.
Trodde du verkligen att jag skulle låta henne betala? För ditt misstag?
Hon behöver sina år av träning.
Hon behöver bli inbjuden...
att spela för oss, som ett Guds redskap. Hon behöver sin tatuering.
Jag är ingen pervers knäppskalle.
Jag roar mig bara lite.
Din jävel.
Theis, Geoffrey.
Hämta mig när hon slutar bitas.
Hjälp!
Åh, nej, nej.
Snälla, hjälp!
Nej!
Vänta! Jag vill ha henne först.
-Det har jag verkligen förtjänat. -Snälla, nej, nej.
Kan nån höra mig?
Jag brukar använda fingrarna men...
Nej!
Det går ju inte nu längre.
Nej.
Sära på hennes ben.
Rör mig inte!
Det gör nog inte lika ont som att hugga av dig handen.
Men jag gör så gott jag kan.
-Snälla! -Hoppas din fitta tål det.
Nej!
Dra åt helvete!
Jag borde döda dig.
Men du hade rätt.
Det du sa...
vid vägkanten.
Du hade rätt.
Min hand!
-Min hand. -Jag var tvungen att rädda dig.
Jag måste befria dig, du var i hans våld.
Som jag förut. Du skulle inte ge dig av frivilligt.
Jag fattar bara inte det här.
Jag visste att du var en av de utvalda.
Vad?
Du vet ingenting.
Jo, det gör jag. Det var därför jag måste rädda dig.
Sluta säga det.
Du har inte räddat mig, från nåt. Du fick mig att hugga av mig handen.
Om du inte ville fly,
måste jag ordna en anledning. Så att han inte skulle behöva dig mer.
För han älskade aldrig dig, förstår du.
Inte mig heller. Han bryr sig inte om nån.
De torterade oss och låtsades att det var utbildning,
att det var ett högre kall,
men det var bara våldtäkt. De våldtog mig, Lizzie,
och de våldtog dig
och nästa gång du behöver Anton, är han inte där.
Det kan jag lova, men jag kommer att vara där.
Det lovar jag.
Jag är så ledsen.
Jag ser honom hela tiden.
Dem alla, när de misshandlar mig.
År efter år, om och om igen.
Som om jag aldrig sett det förr.
Som om jag var blind.
Om inte det här hänt hade jag aldrig fattat det.
Jag måste stoppa Anton.
Vi måste stoppa dem, allihop.
Jag behöver din hjälp.
Vad som helst.
4. DUETT
Anton.
Sover barnet?
Paloma? Sover...
Mår du bra?
Paloma?
Vad är det här?
Palom!
Hon var så drogad att hon inte kände knivhuggen.
Vi har blockerat dörrarna så vi kan föra oväsen.
Du vet vad hon gjorde mot dig.
Hon förstörde dig!
Nej, hon öppnade mina ögon!
Nu ska vi hugga av dig ballarna och sälja dem som julgranskulor.
Hör på.
Jag är...sjuk, naturligtvis.
Jag är sjuk och...
Jag kan få hjälp.
Jag är sjuk!
Nu.
Din jävla subba!
Du betalar priset.
Betalar...du betalar priset.
Charlotte.
Charlotte?
Kniven!
Charlotte.
Charlotte, kniven!
Min arm!
Det här är för vad du gjorde mot mig.
Och för vad du gjorde mot Charlotte.
Och det här...
är för alla andra tjejer som litade på dig, din sjuka jävel.
Undertexter: Anna Norman