„A FAJ A RASSZIZMUS GYERMEKE, NEM AZ APJA.”
NETFLIX TELEVÍZIÓS ESEMÉNY
Jamal.
Az istenit! Hol vagy?
Küldtem négy SMS-t, nem, ötöt.
Nem bírsz válaszolni?
Hívj fel!
Megint én vagyok. Bocsi, hogy...
Nem akartam dühös lenni.
Kérlek, hívj fel!
- Halló, üdv, Jeffrey vagyok. - Szia...
- A szarba! - Hagyj üzenetet és visszahívlak.
Jeffrey, Jamal anyja vagyok.
Kedd... nem szerda éjjel... reggel van.
Jamalt keresem.
Nem jött haza, és gondoltam, talán veled van.
Elnézést, hogy ilyen korán zavarlak, de...
Ha megkapod ezt, és veled van, szólj neki, hogy hívjon fel!
A számom 305...
Látszik a... Jó, várjon egy kicsit!
A biztonság kedvéért: 305-468-5900.
Oké.
- Elnézést. - Megnéztem,
ahogy kérte, és a kocsi felbukkan.
- Igen. - A rendszerben.
Most csak ennyit tudunk.
- Hogyan bukkan fel? - Csak felbukkan.
Hogyan... került a figyelmükbe?
Egy incidens nyomán bejelentették.
Talán büntetést kapott, elvontatták...
Jamal, a fiam vezette, és...
- Azt mondta, nem biztos benne, hogy... - Igen.
Na jó, nem láttam őt elhajtani vele.
Nem láttam, hogy beszáll a kocsiba.
De a kocsi nincs a ház előtt.
A fiam tegnap este nyolc óta nem jelentkezik. Nyolc-kilenc órája.
- Éjfélre haza szokott jönni. - Értem.
De most nem jött.
És mikor hívtam a rendőrséget,
azt mondták, valami történt a kocsival és...
Azt hittem, azt mondta...
Várjon! Leírtam.
Jó. „Egy incidens.” Én...
Ezt mondták: „Azonosították egy incidensben.”
Igen. Megértem. Figyeljen, nagyon sajnálom...
Biztosan felbukkan.
És már mondta, hogy a jármű nincs az ön nevén.
Vagyis... Mondtam, akkor is ellenőrzöm az információt.
Meg is tettem, oké?
Van munkája.
- Tessék? - Vagyis gyakornoki helye.
Jamalnak van egy fontos...
Reggel lennie kell valahol.
- Persze. - Ez nem vall rá.
- Asszonyom... - Nem jelentheti be eltűnt személyként?
48 óra eltelte előtt nem.
- Ha van bizonyíték... - Gaztettre.
Ezt a szót nem igazán használjuk. Csak a filmekben.
Oké. Valami rosszra. Mindegy.
- Értem. - Nem jött haza.
Felelősségteljes gyerek.
- Talán ellopták a kocsiját. - Ezt nem tudhatjuk.
- Eltűnt! - Oké.
Ez nem elég?
Nézze, 16–17 éves.
Most lett 18.
Vagyis épp érettségizni fog?
- Aha. - Hát...
- Hát mi? - Valószínűleg...
South Beachen van,
vagy, talán ezt nem akartja hallani,
de egy lánnyal lóg.
Tudja? Ahogy a tini srácok szoktak.
Ja.
Én ezt csináltam tinikoromban.
Akkor is hálás lennék, ha...
Asszonyom, megtesszük.
Ezt már mondta, és most elmegy.
És nagyon szeretném tudni, mi folyik itt.
Nézze, ha ideér a reggeli összekötő tiszt...
- Most. - Tessék?
Most akarom tudni.
Örömmel visszakísérem a recepcióhoz,
- újra ellenőrizheti. - Már fél órát töltöttem ott.
Nem tudok többet...
És a hölgy nem tudott segíteni.
- Értem. - Ő küldött önhöz.
Nem lehet olyan nehéz! Vagy a rendszerben van, vagy nincs.
Követnem kell a protokollt.
Talán paranoiásnak tűnök, de Jamal nincs otthon.
Felfigyeltek a kocsijára.
- Meséljen! - Hölgyem,
amint megérkezik az összekötő tiszt.
Biztos úr!
- Nem tudom, mit vár tőlem. - Nincsenek számítógépeik?
Nem is tudom. Adatbázis nevekkel, dátumokkal...
Igen, de nincs felhatalmazásom, hogy csak úgy belépjek.
- Mi van, ha valaki belép, és... - Kérem!
Rendben.
Köszönöm.
De további információkra lesz szükségem.
- Persze. - Jó, hadd... hozzak valamit!
Keresztneve?
Jamal, JAMAL.
- Vezetéknév, Connor. - Igen.
- A végén E R? - Nem, O R. CONNOR.
Született?
2001. május 1-jén.
Van priusza?
Tessék?
Letartóztattak valaha?
Nem.
- Biztos? - Igen.
- Fiatalkori se? - Fiatalkori?
- Fiatalkori elkövető? - Nem.
- Semmi? - Semmi.
Se birtokháborítás, erőszak nélküli ellenállás se piti lopás?
Még az új matracról is alig tépte le a cédulát.
- Tessék? - Semmi.
Sosem tartóztatták le.
- Más nevet is használ? - Mint egy becenév?
Az apja J-nek hívja.
Nem, aliasra gondolok.
- Tessék? - Alias.
Tudja, „más néven”. Utcai név.
Utcai név?
Hátha más néven tartóztatták le.
Más nevet adott meg... Nem a szokásosat.
- csak ezt mondom. - Most mondtam, sosem tartóztatták le.
De ha esetleg feljegyezték,
nem is tudom. Vagy figyelmeztették...
- Utcai név? - Igen.
- Mint Mogyoró? Vagy Feka? - Pontosan.
Vagy Puki.
Igen, asszonyom.
Ott van a June Bug.
- June Bug. - Aha.
- Ez a beceneve? - Jézusom!
- Tényleg? - Nem.
Ez nem álnév, és nem utcai név.
Biztos?
Én hívtam így, mikor kicsi volt.
Most akkor hívom így, ha zavarba akarom hozni.
Nincs beceneve.
Ellenőrizné a számítógépén...
- Megyek. - ...és kiderítené, mi folyik itt?
Csak meg kell győződnöm róla, hogy minden infó megvan,
hogy ne feleslegesen tegyem.
Rendben.
Magassága?
187.
Talán magasabb is, mióta utoljára mértük.
- Idén nagyot nőtt. - Súly?
Kb. 83 kiló.
Szemüveges.
Be van fonva a haja.
A szeme világoszöld.
Jól van.
Emlékszik, mit viselt, amikor elment?
Nem tudom. Valószínűleg farmert és pólót.
Jól van. Van megkülönböztető jegye?
Mint az anyajegy?
Igen. Sebhelyek, tetkók, aranyfog. Ilyesmi.
Nem. Nincs tetoválása, se aranyfoga.
Csak a hasán van sebhely.
Remek. Mitől?
- A heg? - Honnan szerezte?
Mármint hogyan?
Gondolom, mindkettő.
- Számít ez? - Asszonyom.
- Nem bandaháborúban. - Jól van.
- Hölgyem... - Biztos úr,
már elnézést, de hány 187 centis fekete srácnak
volt ma incidense,
hogy önnek tudnia kell, melyiknek van heg a pociján?
Csak ha meg akarja találni. Mármint...
Jamal a Bika jegyében született.
Szégyenlős. Elfordul, ha mosolyog.
- Komolyan csak... - Gitározik.
Főleg a bluest és rockot szereti a 60-as, 70-es évekből.
Próbáltam rászoktatni a Funkadelicre és DeBarge-ra,
de szigorúan a klasszikus cuccot szereti.
- Clapton. Van Halen. - Jól van.
Kemény a csavart labdája.
- Figyeljen! - Vegetáriánus,
utálja a sült csirkét, és fél a bohócoktól.
- Hölgyem! - Úgy jár, mint egy atléta,
de Emily Dickinson bármelyik versét elszavalja.
- Jó. - És még mindig meghatódik,
ha a "Paff, a bűvös sárkány"-t hallja.
Sajnálom.
Imádom Emily Dickinsont.
„Amit most teszek, az sokkal, sokkal jobb
- mint bármi...” - Az Charles Dickens.
Nem hiszem.
Mindegy. Meglátom, mit tehetek.
Dühös vagy zaklatott volt valami miatt tegnap este?
Miért?
Csak hogy nem volt-e oka elrohanni,
és lehiggadni valahol.
Nem.
Oké. Király.
- Vegyen egy fánkot! - Komolyan?
Igen. Mit is mondhatnék? Nekünk nagyon ízlik.
Ez hihetetlen.
Istenem!
Szia. Remélem, ide tartasz.
Jó.
Még nem.
Nem tudom.
Scott... Nem. Mondtam, nem tudom.
Azt próbálom kideríteni.
Mert nem túl készségesek.
Fogalmam sincs, miért.
Ez nem igaz. Van pár ötletem, miért. Én...
Higgadt maradok.
Ez nem segít.
Ezért lenne jó, ha itt lennél.
Majdnem egy órája hívtalak.
Igen, jól tudom, hány óra van.
Tudod, mit?
Talán ha otthon, a saját ágyadban aludtál volna
valaki másé helyett, most nem kéne beszélnünk.
Nem, nem kezdem.
Mondtam, hogy nem.
Nem, hagyom. De...
A váróteremben, valahol hátul.
A bejárat után balra. Parkolj elöl!
Menj az eligazítóhoz!
Larkin biztost keresd! Larkin.
Nem tudom. Egy...
Alacsony rangú újonc. Nem túl okos.
Jól van. Szia!
A francba!
Itt megint anya, kicsim.
Tudom, még mindig zaklatott vagy,
és tegnap... mindketten mondtunk olyasmiket,
amiket nem kellett volna,
de aggódom miattad.
Hívj fel, kérlek!
Nos?
- Történt egy incidens. - Egy incidens!
Ha megengedi.
Történt egy incidens. Nem tudjuk, mi.
Megállították a kocsit,
és még folyik a vizsgálat.
- Ez mit jelent? - Csak ennyit mondhatok.
Stokes hadnagy reggel nyolc előtt nem szokott bejönni,
és mindent rajta keresztül kell intézni.
Kicsoda?
Stokes hadnagy.
Ő a kommunikációs tiszt.
Még új vagyok itt, nem ismerem személyesen.
Azt mondták, üzentek neki, hogy azonnal jöjjön, de...
Néhány óra is eltelhet, mire ideér.
- Hívták. - Normális esetben jár akkor.
Úgy tűnik.
Ez elfogadhatatlan.
Nem, asszonyom. Ez van.
Nem. Hajnali háromkor hívtam a rendőrséget.
- Azt mondták, az autóm... - Nem az öné.
A fiam kocsija!
A fiam eltűnt.
Most azt mondja, őrizetben van?
- Nem. - Lehet?
- Ezt még nem tudjuk. - Még semmit sem tudunk.
Nem tudunk sokat.
- Ezt mondom. - Őrizetben van a fiam?
Legyen türelemmel,
és várja meg, amíg jön a kommunikációs tiszt!
Majdnem fél órát vártam,
míg önnel beszélhettem.
Megértem az aggodalmát.
Tisztelettel, szerintem nem.
- Nekem is vannak gyerekeim. - Tényleg? Hány évesek?
- Hát... - Van köztük fekete?
Tessék?
Van fekete fia?
Ekkora...
aki talán rendőri őrizetben ül
hajnali négykor?
- Nézze, Ms. Connor, én... - Ms. Ellis-Connor.
Ms. Ellis-Connor...
Én igyekszem...
- Van fekete fia? - ...segíteni...
Tényleg ezzel kezdi?
Már egy ideje itt tartunk.
Nem, asszonyom.
Két...
kislányom van.
Fehérek.
Akkor hagyjuk az empátia taktikát!
Mert higgye el,
fogalma sincs erről.
Jól van.
Ahogy akarja.
Tudja, tényleg azt hitem, hogy kialakítottunk...
Miért van még itt?
- Tessék? - Menjen!
- Tessék? - Keresse meg Jamalt!
- Találja meg! - Mondtam, Stokes hadnagy
- hamarosan jön. - Nem érdekel.
Önnek is van jelvénye.
- Van... - Asszonyom.
...számítógépük, mobiljuk és rendőrségi rádiójuk.
Azt mondja, nem tudja öt perc alatt kideríteni, hol a fiam?
- Nézze... - Hol van?
Megértem, hogy ideges. Ez biztosan felzaklatja.
- Ne mondja, hogy megért! - Asszonyom...
- És ne asszonyomozzon! - Jó.
Jól van.
Hallgasson ide,
amint Stokes hadnagy ideér,
intézkedem, hogy ön azonnal beszélhessen vele.
Kiderítjük, hol van Jerome és...
Jamal.
- A neve Jamal. - Sajnálom.
- Az istenit! - Ne kiabáljon rám!
Oké.
Rendben.
Hadd...
kezdjem újra!
Sajnálom,
ha arra utaltam, hogy rossz szándékkal lenne.
Teljesen megértem az aggodalmát.
Mi van?
Állandóan azt mondja, hogy megért,
osztozik az aggodalmamban.
Ezt valami HR-videóból tanulta?
- Nem. - „Ha problémás személlyel van dolga,
- nyugtassa meg!” - Micsoda?
- „Oldja a hangulatot!” - Nem tudom, miről...
A pszichológia doktora vagyok, egyetemen tanítok.
Észreveszem, ha épp kezel.
Asszonyom. Ms. Connor.
- Ellis-Connor. - Nem kezelem önt.
Jézusom! Csak kedves akarok lenni.
Persze.
Ön...
Nézze...
vannak előírásaink.
Nekem...
Követnem kéne őket,
de lássuk...
hogy tehetek-e valamit!
Tudja, mielőtt Stokes hadnagy ideér.
Talán szerzek még némi infót.
- Nagyon hálás lennék. - Jó, csak adjon pár percet!
Kér valamit?
Esküszöm, csak kedves vagyok.
Egy kis vizet.
A folyosón van egy csap.
Remek.
Az ajtón kívül, a sarkon túl, balra.
- Köszönöm. - Kettő is van.
- Egymás mellett. - Két ajtó?
Sajnálom. Két csap.
Nem vétheti el. Egymás mellett vannak.
Mert az épület régi, és amikor még...
Szegregáció volt.
Igen.
A...
vízadagolók felett
van egy...
emléktábla
a Nagy Ötöknek vagy mi.
A Nagy Hatok.
A Nagy Hatok!
Igen. Abernathy és...
nem emlékszem mindre, de...
lenyűgöző a történet.
Tudja, hogy...
mennyit tettek az...
emberekért.
A rohadt életbe!
- Elnézést, ön... - Épp kérdezem Amytől, mikor jön.
Jesszusom, mi tartott eddig?
- Tessék? - Elnézést, uram.
Csak a hölgy nehéz eset és...
Jamal Connor miatt jöttem.
A hölgy mindjárt visszajön.
Eddig annyit tudok, hogy a kocsit megállították.
Három fekete férfi egy Lexusban.
- Újabb modell. - Várjon!
Lejárt rendszámtábla, vagy SMS-ezett,
nem tudom, miért állították meg,
- biztos fontos volt. - Jó.
De nincs sok a rendszerben.
Az Általános Egység alatt van.
- A GIU? - Vagyis nem lehet nagy ügy.
Van ismerősöm a GIU-nál, aki infót adhatna.
- Lassabban! - Tudom, ezt nem szabadna.
Csak próbálom békíteni a rokonokat, míg jön a felmentő sereg.
De örülök, hogy itt van!
- Larkin, ugye? - Igen.
Jól. Hadd lássam, jól értem-e...
Váron, míg jön! A ribanc teljesen ki van bukva.
Nekem is van gyerekem.
De ő azonnal a gettónál kötött ki.
Hölgyem, ő a hadnagy.
- Szia! - Szia!
- Jézusom, Scott! - Minden rendben lesz.
Hol van a fiunk?
Stokes hadnagy úton van. Elnézést a késésért.
- Nem mondtak semmit, Scott. - Jó.
Nem tudják, hogy őrizetben van-e.
Nyugi! Beszélni akarok a nyomozóval, aki kihallgatja a fiamat.
Már mondtam a...
neki, hogy nem adhatok több információt.
- Most! - Sajnálom. Ki is maga?
Scott Connor vagyok. Jamal Connor apja.
- Nem, én a... - FBI-ügynök.
- Sajnálom, ha ez összezavarta. - Ja.
A fiam kiskorú, és jogunk van beszélni vele, mielőtt kihallgatják.
- Sajnálom, uram. - Scott.
- Ne sajnálja! - Nincs hatalmamban...
Vigyen ahhoz, aki kihallgatja!
- Scott! - Mi van?
Múlt hónapban volt a szülinapja. 18 éves.
- Basszus! Tudtam. - Sebaj.
- Ja. - Én vettem neki a kocsit...
Mondom, hogy nem baj.
Hajnali négy van és még nem ittam kávét.
- Értem. - Nézze...
Stokes hadnagy mindjárt jön.
Tudni akarom, mi van a fiammal, és ön kapcsolatban volt a GIU-val.
- Nem, uram. - Tessék?
Nem léptem kapcsolatba a GIU-val.
Két másodperce mondta.
Nem, ez nem igaz.
Ismerek ott valakit, aki adhatna némi információt
a napi feljegyzésekről. Ennyi.
Még senkivel sem beszéltem az ügyről.
Követnem kell az előírásokat, és azokban összekötő tiszt is van.
- És nem tudja, mikor lesz itt? - Remélem, hamar.
De ha nem akarnak itt várni, nem baj.
Hagyják meg a mobilszámukat, és felhívom önöket, ha megjön.
Van a sarkon egy étterem.
- Pár lépésre innen. - Köszönöm. Várunk.
Persze.
Hozzak valamit? Kávét?
Nem kell.
Egy kávé jó lenne.
- Tej? Cukor? - Nem, feketén szeretem.
Nahát!
Biztos vagyok benne, hogy nem nagy ügy.
Még újonc vagyok itt, de azt mondták, minden este van ilyen.
Kevesen vannak az éjszakai műszakban,
sokáig tart, míg eljut ide az információ, így...
Elnézést kérek, ha...
Egyáltalán nem.
És sajnálom, hogy mikor bejött, én...
- Ja. - Mit sajnál?
Semmit.
- FBI? - Hát igen.
- Ez király. - Kösz.
Az álommelóm.
- Valóban? - Viselkedéselemzés.
- Komolyan? - Jelentkeztem,
de azt mondták, nyomozói gyakorlat kell,
ezért lettem rendőr.
Remélem, remekelt a differenciálszámításban...
A Jacksonville State-en végeztem kriminalisztikán.
Jó. Mert azok a srácok a Ted Bundy Brigádban ritka jók.
A Ted Bundy Brigád király volt.
De nem szeretik azt a nevet.
Csak mi hívjuk őket így, hogy pipák legyenek.
Értem.
Örömmel szólok az érdekében, ha eljön az ideje.
- Tényleg? - Ja. Hívjon fel!
Az csodás lenne!
- Köszönöm. - Nincs mit.
Szóval a Lexus.
Az én nevemen van.
Az autó. A fiam kocsija. A nevemen van.
Scott Alan Connor. Szülinapi ajándék volt.
Ó! Szuper!
Hát igen. Használt, de akkor is hízelgő.
Igen. Mindegy.
Keményen dolgozott.
- Sokba került... - Megérdemelte.
A biztosítás miatt volt a nevemen.
De ezt én is elmondhatom a nyomozónak, ha lehozza ide.
Jó. Szóval, kávé.
Tej és cukor nélkül. Hozom.
Mi van?
- Mi? - Semmi.
Dehogy semmi! Mi van?
Miért nem ajánlod fel neki, hogy megnyírod, vagy megmasszírozod?
- Csak próbálok civilizált lenni. - Mindegy.
- A hiszti nem old meg semmit. - Ki hisztizik?
Náluk van a fiunk.
Tudni akarjuk, hol van. Elmondhatják.
Ez nem bonyolult.
Ez bürokrácia.
A legrosszabbat feltételezed, de valójában ez egy telsen más helyzet.
Bürokráciában dolgozom.
Sehova se jutsz, ha kitombolod magad a bólogató Jancsin.
Egy órája vagyok itt,
- Csak asztat mondom... - „Azt”?
Azt?
„Azt” mondod.
Untig elég egy tárgyrag.
Nincs olyan szó, hogy „asztat”. Csak „azt”.
Komolyan?
Jamal nem „kírdez”.
Nem feka angolul beszél.
- Te is használd az irodalmi nyelvet! - Krisztusom...
„Asztat mondom.”
„Telsen más.”
Szabadulj meg tőle!
- Sajnálom. „Telsen más”? - „Ez egy telsen más helyzet.”
Édes istenem, Kendra.
- „Teljesen” a helyes szó. - Oké.
És nem kell hozzá számnév.
Nem kéne elkalandoznunk...
Mer nem is kalandozunk.
Tudod, hogy vért izzadtam, hogy Jamal szépen beszéljen.
- Hidd el, én tudom. - Oké? Jó.
Épp azt mondtad, hogy „mer”,
de nekem nem szabad? Ennek semmi értelme.
Azért mondtam, hogy kihangsúlyozzam.
- Te hanyagul beszélsz. - Jézusom! Minden apróságon kiakadsz.
Ez nem apróság.
Sokat küszködtem, hogy Jamal beilleszkedjen,
sért, ha könnyedén áttérsz a konyhanyelvre.
Nem lehetne...
Nem foglalkozhatnánk a jelen helyzettel,
hogy kiderítsük, hol van J, ahelyett hogy az elmúlt öt éven rágódunk?
- Persze. - Jó.
Sose erőltettelek, hogy beilleszkedjen.
- Mindegy. - Hagytam, hogy Jamalnak hívd.
- Nem igaz? - „Hagytad”?
- Már megint! - Ugye?
Szivem, sajnálom!
Imádom az ír népedet,
de nem akartam, hogy a fiamat...
Mit is javasoltál akkor?
Seamus.
Azt már nem!
Lehetett volna más. Liam, Aidan...
Atyám!
A bátyámra akartam emlékezni.
Azt hittem, megértetted.
Meg is.
Talán...
nem emlékszel, de arabul Jamal szépséget jelent.
Igen. Hogy is felejthetném el?
„Szia, Szépség! Akarsz focizni?”
Alig várom, hogy 21 legyen, hogy a kocsmába mehessek vele,
és emelhessük poharunkat Szépség egészségére.
- Atyám! - A barátaival. Erénnyel és Anyatejjel.
Ilyen törékeny a férfiasságérzeted?
Hát persze, hogy nem, Kenny!
Csak könnyen feldühít.
Semmi baj a nevével, jó?
Többnyire ki se bírod mondani.
Mindig „J”, ez „J” az.
Ugyan! A becenevén szólítom a fiamat. Ez olyan barátkozós dolog.
Csak ismerd be!
Sose tetszett a neve,
mert fekete.
- Te mondtad, hogy a Seamus túl ír. - Szerinted a neve hátrányos.
Tudod, mit? Egy skálán...
Eric Holdertől Darnell Jacksonig,
Jamal ott van Darnell mellett.
Borzalmas érzés lehet így elidegenedni a saját véredtől.
Pokolra szállnék azért a fiúért, ezt te is tudod.
Az egyetlen fiam.
- Megpróbáljuk újra felhívni? - Már 15-ször próbáltam.
Csak a hangposta válaszol.
Nekem is. „Jamal vagyok. Legyen áldott napod!”
Mikor kezdődött ez a baromság?
Templomba járt velem és anyával.
Mellesleg, köszönöm.
- Mit? - Hogy elvitted dialízisre.
- Ugyan! - De, nagy segítség.
Bobby olyan, mint az anyám, tudod.
- Tudom. - Kemény anyóka.
Az egekig magasztal téged.
Engem okol mindenért.
Jól nézel ki.
- Jézusom! - De tényleg.
Kérlek, ne kezdd!
Nem láttuk egymást, mióta... tudod.
- Tudom. - Nem vehetem észre?
Mit vártál, Scott?
Négy hónap nélküled, és teljesen szétesem? Ezt remélted?
- Jézusom! Inkább hagyjuk! - Igen! Hagyjuk!
Keressük meg a fiunkat, és menjünk vissza a sarkunkba!
Rendben.
Jamal az?
Nem.
Hol volt tegnap éjjel?
- Gondolom, elment. - Igen.
- Kivel? - Nem tudom.
Nem tudod?
- Miért kéne? - Jézusom, Kendra!
Nem faggatom, mielőtt elmegy. Felnőtt ember. Bízom benne.
Te akartad, hogy J veled lakjon. Ami teljesen rendben volt.
De vállaltad, hogy felelősségteljes leszel...
Azt hittem, nem rágjuk végig a kapcsoltunkat.
- Jól van. - Jó. Csak nem szívesen hozom fel,
de egy hónap múlva a West Pointra megy.
- Elfogadhatatlan, hogy... - Na tessék!
Nem, Kenny.
Mostanában, mikor nálam járt, úgy nézett ki, mint egy gengszter.
Gengszter?
Ja. Gangszta. Kimondtam.
Miért? Mert nem márkás öltönyben jár?
A lógó gatya, a fonott haj,
az a hülye ügetős járás, amire rászokott.
Kamasz fiú, oké?
- Az előbb még felnőtt volt. - Csak próbál rájönni, ki ő.
- Ó! Próbál rájönni? - Feltárja az identitását.
Uramisten! Ma fonott haj,
holnap meg OJ-vel keresi az igazi gyilkost.
Látod? Az ilyen megjegyzések.
Nem fogod fel. Az ő világa nem a tiéd, Scott.
De igen. Határozottan az.
Nézd, megértem, hogyan kellett felnőnöd.
Jó? Liberty City kemény utcáin.
Az autópálya. A megkülönböztetés. Mindezt.
Mindig is csodáltalak érte.
Többek között ezért...
Micsoda?
- Micsoda? - Az ő világa nem az a világ.
Hanem határozottan az enyém.
Keményen dolgoztunk ezért.
Közel negyedmillió dollárt költöttünk a legjobb iskolákra a városban.
Az ég szerelmére, Coral Gablesben nőtt fel.
Minden előnye megvolt.
Nem hagyom, hogy visszaessen...
Hova?
Mondd ki, Scott!
A srácnak nincs oka arra, hogy ilyen helyzetbe kerüljön.
Milyenbe?
Azt se tudjuk, mi történt.
Valami történt, és sejtem, micsoda.
Miért őt hibáztatod, mielőtt bármit tudnál?
- Két fekete sráccal autókázik. - Isten ments!
Kérlek, csak ezt ne!
Viccelsz?
Csak mi vagyunk itt. Abbahagyhatod a színészkedést.
- Komolyan? - Ugyan, Kendra!
Az a baj, hogy két fekete sráccal volt?
Úgy értem, mi...
Honnan tudod, kivel volt?
A pasitól.
- A zsarutól? - Aha.
- Mikor? - Amikor bejöttem.
Egy óráig vagyok itt, nem tud semmit, de amint belépsz, azonnal mindent elmond?
Nem feltétlenül mindent.
De azt mondta, Jamal két sráccal volt.
- Megállították őket. - Két fekete gyerek. Nekem nem mondta.
Vajon miért?
Most nem érdekel. Tudni akarom, kicsodák.
Nem mondta az új haverod?
Nem.
Szerintem elismered, hogy
- kérdéses az ítélőképessége. - Nem.
- Nem feltétlenül. - Tényleg?
Joga van egy kocsiban ülni a barátaival
anélkül, hogy az őrsre rángassák.
- Nem mondom, hogy nincs joga... - Akkor is, ha feketékkel van.
- Milyen fekete barátok? - Ugyan, mit...
Nem érted, mit mondasz?
Pontosan ezt. Hallgass meg!
Milyen fekete barátok? Jeffrey-vel volt?
Nate-tel vagy Mannyvel? Akiket ismerünk?
- Mert az egy dolog. - Mondtam, nem tudom.
- És biztosan nem Allel. - Nem. Európában van a családjával.
Igen. És Al az egyetlen fekete srác, akivel lóg.
- Pont erre utalok. - Ez vicces. Én is.
- Nézd, Kendra, én... - Szerinted a burzsuj fiunk
nem barátkozhat más feketékkel
anélkül, hogy máris a bűn bélyege kerüljön rá.
Szerintem a félig fehér, félig fekete, kit érdekel milyen fajú fiunknak,
aki 1470-pontot kapott az érettségin,
nem kéne hibákat elkövetnie az életben
hülye kockáztatással.
Főleg, ha nagy dolgok küszöbén áll.
Szerintem tudja, hogy az életben
következménye van annak, ahogy megjelensz.
Ha lóg rólad a gatya,
és gettófrizurád van, akkor...
Akkor ne panaszkodj, ha a láttodra egy fehér nő jobban szorítja a retiküljét?
Ne panaszkodj, ha a láttodra bármilyen nő jobban szorítja.
Nem. Ez nem...
Azt mondod, ha más feketékkel barátkozik,
az hülye kockázatvállalás?
. Ugyan! Nem ezt mondtam. - Hadd kérdezzek valamit!
Ha ez a seggfej azt mondja, Jamal két fehérrel
volt a kocsiban, akiket alig ismer, akkor is hibáztatnád? Az is hiba lenne?
Ha nem ismerem őket,
fekete vagy fehér, az lenne.
Scott...
Bármennyi kiváltsága van,
a világ akkor is úgy tekint rá, mint rám,
nem rád.
Te jó ég!
Látom már, mi volt itt.
Pár hónapra távozom, és tömöd a fejét
az áldozatos pszichosóderrel.
- Tudod, mit? - „Szegény én!”
Semmi ilyent nem tettem.
Ahelyett, hogy rám mutogatsz, inkább nézz a tükörbe!
Most már az én hibám?
Te léptél le az élete döntő szakaszában.
Tessék?
Pontosan tudod, mit mondok.
Tíz évig edzettem a baseballcsapatát.
Elmentem minden koncertjére.
Kihagytam egy meccset, bált vagy találkozót?
- Nem erről beszélek. - Akkor miről?
Elhagytad őt.
Nem.
- De, igen. - Baromság!
- De. - Nem hagytam el.
- Sajnálom, de pontosan ezt tetted. - Tudod, mit?
Elhagytad.
Nem őt hagytam el, hanem téged.
Nem így akartam kimondani.
Csak...
Elegem van abból, hogy mindig ugyanazon veszekszünk.
Ezért hagytalak el.
Nem...
Tudod...
Kenny, sajnálom.
- Állj! - Nem akartam...
Csak hagyd abba! Ne erőlködj!
Figyelj, J hamarosan kadét lesz
a világ egyik legelitebb intézményében.
A munkám befejeződött. Már férfi.
Akire büszke vagyok.
Tudom.
Hát nem mondhatod, hogy apaként nem végeztem el a munkámat.
Oké.
- Nem a te apád vagyok, Kendra. - Jó.
Ilyen az elhagyás.
- Jól van. Scott! - Hát ne csináld!
- Kérlek! - Mondom, értem.
Hé!
Kenny.
Minden rendben lesz, jó?
Próbáljunk megnyugodni!
Ilyenkor éjjel mindig kiborulok.
És fogalmad sincs erről.
Ilyenkor ébren szoktam lenni.
Nem tudom, átaludtam-e egy egész éjszakát, mióta az a fiú megszületett.
Legtöbbször hirtelen felébredek a mély álomból.
Úgy ver a szívem, hogy szinte érzem a dobogást a fülemben.
Mindig ilyenkor.
Már túl késő visszaaludni,
de még túl korai megkezdeni a napot.
Te meg csak horkolsz.
Általában megállok a szobája ajtajában,
és hallgatom a légzését.
Néha bemegyek, és megérintem a nyakát
vagy a vállát.
És azt hazudom magamnak,
hogy nincs mitől félni, Jamal, nagy és erős.
Ez a világ nem árthat neki.
Amíg vissza nem tér a zsibbadó érzés, hogy milyen törékeny.
És a rémálom, ami felébresztett:
egy SMS-ező sofőr, vagy egy kósza ütés a bárban,
egy elfakadt vakbél valamelyik fejlődő országban.
A legtöbb anya képes lehiggadni ott a sötétben,
és visszamegy aludni.
De néha a rémálmomban hurkok és keresztek vannak,
meg borotvált fejű fehér férfiak.
Amikor tavaly Jamal Jeffel a Bonnaroo fesztiválra akart menni,
én...
J-vel úgy gondoltuk
túlzásba viszed az aggodalmat, azt hiszed,
- hogy túl fiatal. - Túl fiatal?
- Mi nem így láttuk, de továbbléptünk. - A kornak ehhez semmi köze.
A nagyapám 17 évesen Okinavában harcolt.
Túl fiatal?
Nem arról volt szó.
Attól féltem, hogy délen kell vezetnie.
A fiam egyedül egy fehér sráccal,
visszafelé Sherman útvonalán.
Talán megállnak tankolni egy kisvárosban,
mert nem tud semmiről,
mert abban a hitben neveltük, hogy a világ...
eleve jó.
És az őzszeme egy csinos fehér lányra téved.
Talán besétálnak egy hamburgerezőbe,
ami épp a nácik kedvenc helye.
Talán egy horogkeresztes tetkót viselő alak
épp többet ivott a kelleténél,
és nem tetszik neki a fiam,
aki mérgezi az ország faji tisztaságát.
De a legrosszabb, ami mindig visszatér,
hogy megállítja egy zsaru minden különösebb ok nélkül.
Látom a bakancsot...
a jelvényeket...
a gumibotokat.
És eszembe jut az éjszaka...
mikor ötéves voltam,
és láttam anyámat, ahogy a konyhában összeroskadva pityereg,
mert Arthur McDuffie-t agyonverték a zsaruk,
akiket aztán felmentettek.
Te meg kisfiú voltál, és a város túloldalán épp arról álmodtál,
hogy egyszer zsaru leszel.
Félek.
Ne félj!
- Igen? - Aha.
Ez csak valami butaság.
Biztos túl hangos volt a zene.
- Gondolod? - Tudod, hogy szereti.
Vagy a haverjai söröztek a hátsó ülésen,
vagy tini módra hülyéskedtek.
De ne húzzuk fel a rendőröket, jó?
Csak...
nyugodj meg!
Fél óra múlva mindhárman az étteremben leszünk
és kioktatjuk egymást.
Beszéltél vele mostanában?
Mindennap beszélek vele. Főleg SMS-ben, de...
Úgy értem, beszéltél vele a...
Miről?
West Pointról.
Mi van vele?
- Nem akarok beleavatkozni. - Mi van vele?
- Ő... - Mi?
Gondolkodik rajta.
Min?
Beszélned kéne vele.
Miről, Kendra?
Talán inkább az egyetemi baseballcsapatba menne.
Vagy a gitárral próbálkozna.
- Tényleg? Jézusom, Kenny! Megint? - Figyelj,
talán csak halogatni akarja. Félt elmondani neked.
Joggal.
Remélem, ez nem a te ötleted. Erre te bátorítod?
Nem elég gyors a karja a dobáshoz.
Nem elég tehetséges.
Brutális beismerés, amit én, az apja, tártam fel előtte, nem te.
Köszönöm.
És a gitár?
Mi? Majd abból fog megélni?
Csak mert nem merted követni az álmaidat, ne rajta állj bosszút!
- Ugyan! - Hadd próbálkozzon!
A legrosszabb esetben egy ideig keresi magát.
Ja, keresgéled magad,
és mire észbe kapsz, 40 éves tag vagy
150-es IQ-val, diploma nélkül.
És heti 450 dolcsit keresel egy lagzis zenekarban.
Amit olyan bérel fel,
aki kidobhat 100 lepedőt egy lagzira, mert nem vesztegetett tíz évet az életéből
az álmai követésére, hogy curlingbajnok legyen,
vagy híres regényt írjon.
- Nem így értettem. - A családom férfi tagjai
a hazájukat szolgálták. Nincs joga megtörni ezt a hagyományt.
- Scott! - Szó sem lehet róla. Téma lezárva.
Elnézést a zavarásért. Kávé. Tejszín és cukor nélkül.
Köszönöm.
És információm is van.
Nem sok.
Ellenőriztem a nyilvántartást.
A fiát a megállított Lexus utasaként azonosították.
És valóban két fekete férfi volt vele
a megállított járműben.
Miért állították meg?
Arról nem szól a jelentés.
- Általános „szabályszegést” jelöltek be. - Az mit jelent?
Csak ezt küldte be a rendőr
a járőrkocsiban lévő laptopból.
Bejelölte a mezőt.
Ebből nem tudunk meg semmit.
Nem bűncselekmény utáni üldözés,
autólopás. Nem igazán súlyos dolog, amit szintén bejelölhet.
Ki a két másik fiú?
Ezt nem mondhatom...
Ez köztünk marad. Rendőrök közt.
DaShawn Rolle és Jarvis Bell.
Ismered őket?
Bell 20 éves, volt már szabálysértése.
Körözést adtak ki ellen.
- Miért? - Azt nem mondhatom el.
Látod, mit mondok, Ken?
Még valami.
Átnéztem a fia profilját a közösségi hálón.
Komolyan? Ezt csinálta, míg itt vártunk?
Ez az első lépés eltűnt személyek esetében.
- Ugyan! - Ez tény!
Ezt tényleg tréningvideóból tanultam.
A fia feltett valamit az Instagramra.
Egy matrica fotóját a Lexus hátsó lökhárítóján.
„Ha akcióban látsz zsarukat, lőj egy képet róluk a mobiloddal!”
- Tessék? - Ez áll rajta.
- „Zsarukat lőj”? - Igen.
Ezek a szavak jó nagy betűkkel voltak.
Szerintem téved.
A többi szó kisebb, szóval távolabbról csak az látszott,
hogy „zsarukat lőj”.
Az én fiam nem.
Attól tartok, igen.
„Zsarukat lőj!”
Csak mert a munkájukat végzik.
- Csak ezt látni? - Ja.
- Jézusom! - Lőjenek gyerekes apákat.
A rohadt életbe!
Lőj, mert egy forradalom része vagy. Gondolom.
- Kendra - Mi van?
Az a kocsi a nevemen van.
Ez nem rólunk szól. A fiunk rendőri őrizetben van.
A fiunk kocsiján „zsarukra lőj” matrica van.
- Scott. - A fiamén. Zsaru vagyok.
- Az isten verje meg! - Kamerás telefonról van szó.
Jézusom, Scott!
Most nem érdekel a viszonyotok és a rendőrség szerepe.
- Meg akarom találni a fiamat. - Te tudtál erről? Láttad?
Kérlek, mondd, hogy nem tudtál!
- Mondd, hogy nem! - Figyelj!
Ez három fekete gimis fiú.
Három a 400 valahányból.
A másik kettő együtt jár.
- Ő.... - Értem én.
A kevés fekete egyike
a város legdrágább középiskolájában,
nem fekete egy állami suliban,
ahova fémdetektorokon át kell bemenni,
úgyhogy matricát ragaszthat a Lexusára,
amin az áll, „lőj a marhára, aki a kocsit vette nekem”!
Sok mindennel küszködik most.
Depressziós.
Jézusom!
Összezavarodott.
Hülyeség! Elnézést, hogy ezt kiteregetjük ön előtt.
Nem, tökéletesen megértem.
Hol van Jamal?
Csak az van a rendszerben, amit elmondtam,
és azt sem szabadott volna.
Várnom kéne,
míg ideér ez a Stokes hadnagy.
Tudják, mit? Megnézem megint a gépet,
hátha bejegyeztek valamit az elmúlt percekben.
Tudja, mit?
Fél órát ültem itt.
Nem mondott nekem semmit.
Kivéve, hogy hogyan tegyek
történelmi túrát az épületben.
De amint megjelent a fehér férjem,
hirtelen olyan segítőkész lett.
- Kendra! - Miért?
Akarja, hogy megnézzem megint a számítógépet?
Ha nem bánná.
Nem emlékszem a keresztnevére.
Paul.
Ha megtenné, hálásak lennénk.
Persze.
- Még kávét? - Az jó lenne.
„Az jó lenne.”
Tudod, mi lenne még jó?
Ha néha az én oldalamra állnál.
- A francba, Kendra! - Hányingerem van a kedvességedtől.
- „Zsarukra lőj?” - Ezért nyalod a seggét?
- Szét tudnák törni valamit. - Képzeld magad Jamal helyzetébe!
- Hagyjál már! - Csak egy pillanatra
képzeld magad a helyébe!
Ő az egyetlen fekete,
akit a fehér gyerekek a sulijából ismernek.
A legtöbbjük számára
az egyetlen fekete, akivel pár szót váltottak,
a jamaicai ápolónő a zsidó nagyi kórházában,
és az ember, akivel szemben jótékonykodtak,
hogy írhassanak valamit a princetoni jelentkezőlapra.
- Értem én. - Ezt meg kell értened.
Jamal ráeszmél...
valamire.
- Ráeszmél? Mire? - Igen.
Erre.
Oké.
És?
És...
Philando Castile-re.
És Eric Garnerre.
És Tamir Rice-ra.
Valahányszor megtörténik,
úgy érzi, összeszűkül a világa.
És mindkét oldalról,
mert a fehér barátai azt hiszik, a teljes fajt képviseli.
Nincs a suliban másik fekete srác, akire támaszkodhatna.
A fehér gyerekek csak őt látják.
Nagyon nagy nyomás nehezedik rá, hogy...
Megmondom, hogy hívja. Ő „a faja arca”.
Azt mondja, úgy érzi, mintha ő lenne a faja arca.
Ő mondta neked?
Sokszor.
Nekem sose mondott ilyet.
Nézz magadra,
nézz rám, és találd ki, vajon miért!
Amikor lelövik ezeket az embereket, ő érzi a szellemüket.
Az a matrica...
Mi?
Nem, én...
Meg akarom érteni.
Látod, hogy Jamalnak igaza van itt?
A kölyköknek csak a zsaruk filmezése maradt.
Az az utolsó védelmük.
Ha ne adj isten engem megállítanak, nekem sem marad más.
Ilyen világban élünk.
Akár érted, akár nem.
Értem én.
Értem.
Csak...
Tudnia kellett volna, hova vezethet az ilyesmi.
Hova?
Ide?
- A ma estéhez? - Ja.
- Egy matrica miatt? - Igen.
Szerinted erről van szó?
- Nem segített. - Egy matrica?
Zsaru vagyok, hajnali 2.00 van,
és ez már szinte jó indok...
Egy matrica miatt tartóztatnád le?
Bizony.
Főleg, ha miután megállítom,
egy rátarti seggfej kioktat engem a jogairól.
Rohadék!
Mi van?
Rátarti?
- Ugyan már! - Ezt mondtad?
- Kendra... - Ez hihetetlen.
- Jézusom! - Te?
- Kendra! - Szóhoz sem jutok.
Ne csinálj ügyet abból, hogy belebotlottam egy elavult érzékeny szóba!
Nem hagyhatom, hogy J egész életében
kifogásokat keressen magának.
Én meg nem hagyom, hogy bocsánatot kérjen azért, aki.
- Senki sem kérte tőle. - De igen.
„Tedd a kezed a volánra, fiam! Nézz előre!
Ne tégy hirtelen mozdulatot!
Nehogy a férfi a golyóálló mellényben ideges legyen,
mikor az ablakodhoz sétál és egy Glockot fog a fejedhez!”
Neked mondta ezt az apád?
- Nem volt rá szükség. - Naná, hogy nem!
Nézd, Kenny!
Ugyanannyira szeretném megoldani ezt, mint te. Az én fiam is
Csak nem hiszem,
hogy segít, ha kioktatod ezeket itt a feketék jogairól.
Próbáljunk meg...
mézzel legyet fogni, jó?
Talán rájuk fér a kioktatás.
Tutira kapnak, ha beperelem őket.
Csak asztat mondom...
Azt... mondom...
adjuk meg ezeknek az ártatlanság vélelmét,
és ne tegyünk úgy, mintha a Klán területén lennénk Dél-Karolinában.
- Ez Miami, az ég szerelmére! - Ahol nekem, a fekete PhD-snek,
még mindig a Dél-Dixie autópályán kell eljutnia a munkahelyére.
Kenny, vettem a lapot. Igen.
De ha ezt a fehérek képébe tolod, csak szarul érzik magukat tőle.
És akkor általában kevésbé hajlamosak segíteni.
Igen, Scott gazda.
Kendra néni nem akarni megbántani senki.
Sajnálom, Scott gazda.
Mi olyan vicces?
Te.
Nevetséges vagy.
A férjem nevet, ha rabszolgát játszom.
- Vajon miért váltunk külön? - Jézusom!
Egyetértettünk mi valaha valamiben?
- Ne már! - De tényleg.
Komolyan?
A kemény munka fontosságában.
A takarékosságban.
Az idősek tiszteletében.
A Bourbon koktélban este a teraszon.
Oké.
Thelonious Monkban. Ugye?
Vele kapcsolatban mindig egyetértettünk.
Igen.
A thai kajában.
- Igen. - A fociban.
Igen.
Cormac McCarthyban.
A Kajmán-szigetekben.
A szexben.
Igen.
Mikor J megszületett, az volt életünk legszebb napja.
- Abban biztos egyetértünk. - Ugye?
De akkor sem tudok.
Nem megy.
ZSARUKRA LŐJ
Úgy értem, Jézus Krisztus!
Pár hónapja, az atlantai konferenciára menet,
láttam egy másik matricát:
„Ne engem hibáztass, Jefferson Davisre szavaztam.”
Őt nem állították meg.
Ez csak egy bigott seggfej, Kenny.
De Atlantában.
A fekete Amerika fővárosában
a fehérek a kocsijukra ragaszthatják a haragjukat.
Nem felelhetek minden rasszista fehérért.
Nem. Te nem vagy a fajod arca?
Örömmel látom, hogy erre neveljük a fiunkat.
- Mire? - Hogy minden fa mögött ellenséget lásson.
Mert ez oda vezet.
A „zsarukra lőj” meg a sok mikroagressziós...
- Abbahagynád. - ...marhaság.
Komolyan, Kendra, mit hittél?
Csak ma vagy tegnap tette a kocsira. Már nem emlékszem.
- Szóval tudtad? - Igen, láttam.
Nekem sem tetszett,
de mostanában Jamal mindenért ideges.
Nem voltál ott. Nekem kellett eldöntenem.
Úgy döntöttem, a matrica nem olyan vészes, várhat reggelig.
Mondtam, hogy ne szálljon a kocsiba, amíg le nem vette.
Jó, de ha ennek vége,
elbeszélgetünk az ítélőképességedről ez ügyben.
Hűha!
Oké.
Tudod, mit?
Többé nem fedezlek.
Rajtad akart bosszút állni a matricával.
Dühös rád.
Mi? Miért?
Mit gondolsz, Scott?
Mert elhagytad.
Elnézést. Engem.
- Ezt mondta neked? - Azt mondta...
Végignéztem, ahogy a 180 centis fiam
szárazra sírja a szemét három éjjel.
Átkozott téged.
Szegény gyerek odabújt hozzám, mint egy baba.
- Én... - Én...
Minden erről szól. A matrica, a hajfonatok.
- Ellened lázad. - Nem.
- Baromság! - Nem, szívem. Nem az.
Ez az emberi pszichológia tudománya.
Ezt teszik a fiatal férfiak,
ha a személy, akit példaképüknek tartanak, akitől erkölcsi példát vesznek...
Hogy is mondjuk?
„Szarik a családjára.”
- Kenny... - Gyűlöl téged.
És életében először gyűlöli, hogy félig fehér.
Megmondtam,
én sem örülök az istenverte matricának,
se a befont hajnak, a lógó gatyának,
de majd túlteszi magát ezen.
Remélhetőleg hamar.
Csak próbálok segíteni felépíteni a törékeny identitását,
amit darabokra törtél, mikor kisétáltál az ajtón.
Hát hagyj békén,
mert itt nem te vagy nyeregben.
- Hagyd abba! - Ne!
Nem J az. Francba!
Most küldesz SMS-t a nőnek?
- A bátyám az. - Mi?
- Küldött egy linket. Sürgős. - Dwyane Wade?
Nem tudtok máskor közeledni egymáshoz?
Jaj, ne!
- Ne csináld, haver! - Ülj le, nigger!
Ne csináld!
Maradj a földön!
Jézusom!
Scott, mi ez?
Ez...
Én nem...
Scott?
- Nem. Nem, szívem. - De igen.
Kendra, hagyd abba! A francba, kérlek, ne!
Jaj, ne!
- Ne csináld, haver! - Ülj le, nigger!
Ne csináld!
Maradj a földön!
Jó.
Jézusom!
Mi van?
- Ez mit jelent? - Nem tudom.
Ez Jamal?
Jézusom!
- Scott, ő az? - Nem tudom.
Ő az?
Nem tudom. Adj egy percet!
- Mi áll az üzenetben? - Nem figyeltem.
Nézd meg mielőbb! Egy fotós tette fel a CBS4-re. Ez J?
Hadd nézzem!
Jaj, ne!
Azt hiszem, ő az.
Ő az? Aki fut.
- Kendra. - Istenem, a kék ingben.
- Maradj a földön! - Ez az ő inge.
Vegyük lépéséről lépésre!
Felhívom a bátyámat.
- Újra meg akarom nézni. - Egy pillanat. Hadd hívjam fel!
John. Én vagyok.
J van a...
- Mondta, hogy... - Mit mondott?
Oké.
Elküldöd a számát, hogy...
- Ki az? - Nem lehet? Jó.
- Rendben? - Jó, köszi.
Mit mondott?
Csak hogy a rendőrségi állomás figyeli a rendszert,
és jelentést kaptak egy körözésről, megállításról,
egy tanúról, bámészkodóról, aki épp arra járt, és ezt a felvételt küldte.
- Jamal az? Megsérült? - John nem tudja.
Csak hogy a kocsim szerepelt benne, ezért küldte a linket.
- Nem tudja. - Várj!
Talán ő az, Scott. Megsebesülhetett.
Jamal talán megsérült.
- Mi... - Nem tudom.
Azt láttam, amit te, oké?
- Hé! - Itt a kávé.
Látta ezt?
Nem. Mit?
Jaj, ne!
- Ne csináld, haver! - Ülj le, nigger!
Ne csináld!
Maradj a földön!
Tudni akarom, mi történik a fiammal. Most!
Nem tudom, mi ez.
- Ez egy videó. Egy leállított kocsiról. - Milyen videó?
Amikor... Nem tudom. Ezért kérdem.
Szerintünk a fiunk és a többi srác.
- Honnan kapta? - Azzal ne törődjön!
Próbálom megérteni, miért hiszi,
- hogy köze van a fiához. - A bátyja küldte.
Hagyja ezt! Hol a fiam?
Csak tudni akarjuk, jól van-e.
Már mondtam, Stokes hadnagy úton van ide.
- Ő meg tudja mondani. - Ide figyeljen!
Türelmesek voltunk.
De a fiunkat őrizetbe vették. Önök.
Szeretnénk tudni, hol van. Beszélni vele.
- Értem. - Beszélni akarunk vele.
- Mindent megteszek. - Most!
Megkönnyítem önnek.
Tudni akarom, hol van most a fiam! Beszélni akarok vele.
Jó. Ahogy elmagyaráztam,
nincs jogom megmondani.
Jó? Szerintem, ha lenyugszunk egy kicsit, és nem hamarkodunk...
- Úristen! - Hol a fiam?
Hol a fiam?
Uram, épp bántalmazott egy rendőrt,
- ez másodfokú bűntény. - Idefigyelj te szarházi!
Ha nem mondod meg, hol van,
főben járó bűnt követek el. Elegem van ebből!
- Scott! - Uram!
Kérem, üljön le, és higgadjon le!
- Ki maga? - Kérem.
Ne érjen hozzám!
- Még egyszer kérem szépen. - Ki a fasz ez?
Biztos úr, kérem a bilincsét!
Jogában áll hallgatni.
Viccel?
Ha bármit mond, az felhasználható...
- Ez vicc? - Scott.
...a rendőrséggel.
- Viccel? - Attól tartok, nem.
- Miért tartóztat le? - Joga van ügyvédet...
- Mi folyik itt? - Ez vicc.
Ha nincs pénze ügyvédre, az állam kirendel.
Ha úgy dönt...
Tovább akarja növelni a bajt,
- vagy lehiggad? - Ne érjen hozzám!
Segítsen! Forduljon a fal felé!
- Nem. - Ne ellenkezzen!
Vegye le rólam a kezét!
Forduljon meg!
- El a kezekkel! - Hagyja abba!
- Eresszen! - Hagyja abba!
- Eresszenek! - Szívzöreje van.
- Eresszenek! - Szívzöreje van!
Rohadék! Bassza meg!
Oké.
Mi ütött magukba?
- Elég ebből. - Mi ütött magába?
Azt mondtam, elég. Megsérült?
Megsérült?
- Nem lenne csoda. - Uram?
Fotózza le az arcát és a kezét!
A miénket is.
Szükség volt erre?
Sajnos, igen.
Mindenki lehiggadt?
Mindenki megnyugodott?
Jól van. John Stokes hadnagy vagyok.
A reggeli összekötő tiszt.
Úgy tudom, volt egy incidens.
- Tudni akarjuk, hol a fiunk. - Csendet!
Most.
Még egyszer megpróbálom.
Nem akarom letartóztatni.
Nem örülnék, ha elvesztené a jelvényét és a nyugdíját.
Jogom van tudni, hol a fiam.
Téved, nincs rá joga.
A fia felnőtt, és vizsgálat alanya.
Most ahhoz van joga, hogy leüljön és hallgasson.
Érti?
- Érti. - Hozzá beszélek.
- Érti? - Kapja be!
Scott, kérlek!
- Vigye a felvételre! - Ne!
Két közeg bántalmazása, kétszeres erőszakos ellenállás.
És ha csak csúnyán néz önre, míg le nem veszi az ujjlenyomatát,
tegyen hozzá még egy ellenállást!
Igen, uram.
Őrizetbe veszem?
Ha lehiggad, feltételesen elengedheti.
Maguk állatok.
Hívjak tasert és erősítést, vagy összeszedi magát?
- Jól vagyok. - Rendben.
- Az ügyvédem felkeresi. - Önt meg az enyém.
Az enyém neve államügyész.
És az öné?
Vigye innen!
Nos, újra.
John Stokes hadnagy vagyok.
Tudni szeretném, hogy jól van-e a fiam.
Ha nyugton marad, mindent elmondok, amit tudok.
Ne oktasson ki,
és ebből nem lesz hangos kiabálás.
Mikor kiabáltam én?
Hölgyem...
Jól van.
Elmondom, mit tudok.
Csendben és udvariasan meghallgat,
vagy egyszerűen kimegyek az ajtón,
és majd később tudja meg, amit tudni akar.
Megértette?
Ki a főnöke?
Bocsánat. Megértettem.
Tessék?
Mondom, megértettem.
Jó.
Ennyit tudok.
Hajnalban 02.15 körül
a járőr megállított egy ezüstszínű Lexust.
A Lexus Scott Alan Connor nevére van bejegyezve.
Ő a férjem.
Három afroamerikai férfit rendőri őrizetbe vettek
az incidens kapcsán.
Többet nem tudunk a megállításról...
- A rendőr rálőtt valakire. - Nem veszekszem.
Láttam a videót.
Lövések dörrentek.
- Erről nincs információm. - De hallottam.
Hallottam.
Zajokat hallott egy elmosódott videóból. Én tényeket közlök.
Leniggerezte az egyik fiút.
Ha befejezhetem...
Leniggerezte. Láttam. Hallottam.
- Nem. - Maga is látta!
Téved.
Egy bámészkodót is őrizetbe vettek.
Egy feketét, aki a mobillal a felvételt készítette.
Az ő hangját hallja a videón.
Nem a rendőrét.
Miért állították meg Jamalt? Nem iszik.
Most vettük a kocsit. A féklámpák működtek.
Nála voltak a papírok és a biztosítás.
- Erről gondoskodtam. - Asszonyom.
Nem adott volna okot arra, hogy igazoltassák.
Senki sem mondta, hogy a fiát állították meg.
Legalább három ember érintett az ügyben.
Nem tudom, ki vezette a járművet, mikor megállították,
és ön sem.
Sokkal kevesebb fájdalmat okoz magának, ha nem következtet elhamarkodottan.
Jelenleg nem tudom, miért állították meg a kocsit. Jó?
Oké.
Most csak annyit tudok, amennyit elmondtam.
Rendben.
Amint tudok valamit, azonnal...
Jól van!
Mondok valamit.
A kocsin volt egy matrica, ami aggodalomra ad okot.
Tudom.
Mindjárt vitathatóbb, mennyire alaposan ügyelt
a fia papírjaira és biztosítására.
Nem értem, miért.
Ugyan, hugi, okosabb ennél.
Nem vagyok a húga.
Fekete fiú autóban
egy ilyen matricával?
Keresi a bajt.
És miről árulkodik ez?
Hogy a világ nem ugyanolyan annak, aki úgy néz ki, mint ön vagy én.
- Jézusom! - Igen.
Erről árulkodik.
Meg arról, hogy akik járőröznek,
és jogukban áll fegyvert használni, nem robotok.
Segítenek fogat mosni a gyerekeiknek,
mesét olvasnak nekik,
és imádkoznak, hogy másnap is megtehessék.
Ha látnak egy nihilista, fiatal huligánt,
- erőt vehet rajtuk a büszkeség. - Hogy meri lehuligánozni a fiamat?
Fedez egy sápadt zsarut.
Az a rendőr fekete.
Aki megállította. Fekete, mint ön és én.
Hadd mondjak valamit!
Ugrottam ejtőernyővel,
Vietnamban ellenséges alagutakban másztam,
de életemben akkor féltem a legjobban,
mikor először lemeszeltem egy kocsit a gettóban.
Tudja, miért?
Mert hip-hop dalok meg matricák szólnak arról,
meg a csőcselék kiabálja,
hogy a rendőrség az ellenség.
Úgyhogy okés szembeszállni vele.
Ha megállít a rendőr, okés dühöngeni,
gengszterként viselkedni.
Aki szembeszáll egy zsaruval, az nagymenő.
Az ilyen miatt rendőrök halnak meg.
Nem tudom, kiről beszél, de a fiam nem ilyen.
A fiamat tiszteletre tanítottam, és hogy érvényesítse a jogait.
Ha valakit megállítanak, az ne „érvényesítse a jogait”!
Tudja, mihez van joga?
Hallgatni, és tenni, amit mondok.
Nem hiszek a fülemnek.
Ön szolgál bennünket. Nem fordítva.
Mi van, ha a kocsijához hasonlót köröznek gyermekrablás miatt?
Ha a személyleírása illik valakire, aki épp iskolában lövöldözött?
Ha megállítják, nem tudja, miért történt.
Egy keményfejű bolond ilyenkor csak útban van.
Ha a lakótelepen nőtt volna fel, mint én, talán tudná,
hogy a fekete fiúk nem kemények, mikor gengszterként viselkednek,
hanem a félelmüket álcázzák.
Overtownban nőttem fel.
Nekem ne mondja senki, mit miért tesz.
De várjon!
A családja éli a amerikai álmot, nemde?
A fiának nincs oka félelemre.
Talán arra kéne tanítanom, hogy féljen?
Légy jó és fogd be a szád?
Bizony!
És jobb, ha megérti, hogy számunkra nem létezik
amerikai álom.
Gondolom, engem nem keserű Tamás bátyának neveltek, mint önt.
Magának aztán van mersze.
Arra mérget vehet.
Én mondom,
két perc magával,
és mindent tudok magáról.
- Marhaság! - Így van.
Tudom, hogy van férje,
aki a telefonjában hordja az ön képét,
és valahányszor elsüt egy rasszista megjegyzést,
előhúzta a képet, hogy:
„Én nem. Nézzétek, fekete a feleségem.”
Tudom, hogy sosem tudja elmagyarázni neki a szívfájdalmát.
A megelégedésből eredő fájdalmat,
amit a hepatitisz-C-ről szóló bejelentések,
és sörreklámok hoznak elő, mert van bennük valaki,
olyan, mint a fia.
Vagy az, hogy bár a fia volt a legmagasabb és a legokosabb,
a tanító mégsem őt hívta ki,
akármilyen magasra is emelte a barna kezét.
Mert ezt a fájdalmat a férje sosem értené meg.
Hát azzal akarta elmulasztani, hogy büszkének neveli a fiát.
Azt mondta, élje az amerikai álmot,
és érvényesítse a jogait.
Ahelyett, hogy megtanítaná feketeként életben maradni itt.
Bassza meg!
Egyet már biztosan tudok az incidensről.
Mint majdnem minden esetben,
ha a fiatal tesók befogták volna,
és teszik, amit mondanak nekik,
most nem lennénk itt.
Önnek is ezt javaslom.
Üljön le,
és fogja be!
És hugi,
ha egy feketét Tamás bátyának nevez,
az nem hiteles, ha az illető épp előtte vitette el bilincsben
a fehér férjét.
Feltételesen elengedtek.
Hülyeség! Én ezt nem értem.
Miért jöttél oda hozzám Carl és Joy buliján?
Mi?
Amikor találkoztunk. Miért jöttél oda hozzám?
Hogy miért?
- Kenny, most? - Mondd el!
- Mondd el újra! Kérlek. - Kicsim!
Hé!
Mert...
Mert bámultalak?
Nem. Én bámultalak téged.
- És még? - Én...
Még mi?
Csak nem hiszed, hogy Jamal belekeveredett valamibe?
Carl és Joy teraszán álltunk, és egymást bámultuk.
Igen, nem tudtuk levenni egymásról a szemünket.
- És? - És én...
Odamentem.
Hozzám.
Úgy vert a szívem, hogy alig bírtam megszólalni.
A bárban a lányok parádéztak,
de te rájuk se néztél,
csak jöttél és engem bámultál.
Igen.
- Aztán felnéztél. - Felnéztem.
Elnéztél mellettem.
Azt gondoltam, hogy akkor mégsem.
- De én... - Te...
a válladra tettem a kezem.
És rámutattál egy madárra...
a fán.
Gyönyörű vörös madár volt.
És elrepült.
Azt mondtad, belefáradt,
hogy csak a második leggyönyörűbb lény volt a bulin.
- Ezt mondtad. - Így van.
Hé!
Gyere ide!
Semmi baj.
Szétesik.
Minden szétesik.
Kenny.
Tudom, hogy nem jössz vissza.
Fáj, Scott.
Fáj.
És az, hogy a másik nő fehér, elviselhetetlenné teszi.
Nem szeretem őt.
Akkor miért?
Csak...
Én nem...
- Kenny. - Ne!
Csodás embert neveltünk fel, ugye?
Igen.
Mielőtt visszajöttél,
arra az időre gondoltam, amikor veszekedtünk.
Már nem is emlékszem, hogy min, de Jamal kicsi volt, és dühös voltam.
Azt hitte, a villámlás miatt sírok.
Emlékszem.
Azt mondta: „Ne sírj, anyu!
Csak Isten készít képeket az esőről.”
Ja. Beleírtuk a könyvébe.
Fogta a könnyeimet,
és a kis ujjaival vissza akarta rakni a szemembe.
Tegnap este azt mondtam neki...
Mit?
Ken! Kenny?
Mindketten dühösek voltunk, kiabált velem, és én...
Mi?
- Mondtam pár dolgot. - Jó, mit?
- Istenem! - Kendra. Hé!
Szörnyű...
Hé!
...csúnya...
dolgokat, amiket egy anyának nem kéne.
- Oké. - Istenem!
Csak át akarom ölelni.
A szemébe akarok nézni, és...
el akarok feledtetni vele minden szót,
amit mondtam.
- Semmi baj. - Az a hülye matrica!
Borotvával kellett volna lekaparnom a kocsijáról.
Nem.
Ki kellett volna mennem, amint megláttam.
Ennek nem kéne számítania.
Ez nem a te hibád. Sem az övé.
Soha többé nem bántom, csak tudni akarom, jól van-e.
Igen. Jól van.
- Istenem, add, hogy jól legyen! - Jól van.
Jól van.
A fiuk, Jamal Connor, a hátsó ülésen utazott
egy autóban Jarvis Bell és DeShawn Rolle társaságában.
Bellt körözték marihuána birtoklása miatt.
A kocsit követte egy járőr
Liberty Cityben, a Scott Projects közelében,
ahol látták, amint a sofőr egy csomag marihuánát vett.
Az istenit!
A vásárlás után, a 79-es utcán
az autót megközelítette egy megjelölt járőrkocsi.
Rodney Banks járőr, aki látta a vásárlást,
megállította a kocsit.
A járőrkocsi kamerája felvette,
amint Banks rendőr a sofőr ablakához megy.
Az autót Mr. Bell vezette.
A rendőr visszatért a kocsijához, hogy azonosítsa az utasokat,
és ellenőrizni kezdte a laptopon.
Kb. 30 másodperc múlva Mr. Bell kiszállt,
és a rendőrhöz akart menni.
A rendőr fegyvert fogott, és a földre parancsolta Mr. Bellt.
Istenem!
Míg a rendőr erősítést kért,
DeShawn Rolle kiszállt a jármű hátuljából.
A rendőr ráfogta a fegyverét.
Ekkor Jamal Connor is kiszállt,
láthatólag azért, hogy a kocsira helyezze a kezét.
- Nem. - Esett, lehet, hogy megcsúszott,
amikor Jarvis Bell felállt, és futásnak eredt.
A rendőr, aki már három emberrel állt szemben, akik egyikét körözték,
és nem tudta, hogy a járműben nincs-e fegyver...
Jaj, ne!
...három lövést adott le a menekülő gyanúsítottra.
Egy eltévedt vagy lepattant lövedék
fejbe találta Jamal Connort,
és azonnal megölte.
Őszinte részvétem.
Ne!
Teljes vizsgálat lesz.
Nem.
Adok egy percet.
Nem kapok levegőt.