"TANKEN OM RASE ER ET PRODUKT AV RASISME, IKKE OMVENDT."
EN TV-BEGIVENHET FRA NETFLIX
Jamal.
Hvor er du, for søren? Jeg har sendt deg fire, nei, fem meldinger.
Kan du ikke svare meg? Ring meg.
Det er meg igjen. Vennen, jeg beklager.
Unnskyld. Jeg mente ikke å bli sint. Vær så snill å ringe meg.
-Hei, det er Jeffrey. -Hei, dette er...
-Søren. -Legg igjen en beskjed, så ringer jeg opp.
Jeffrey, dette er Jamals mor.
Det er tirsdag, nei, onsdag kveld... morgen.
Jeg leter etter Jamal.
Han har ikke kommet hjem. Jeg trodde kanskje at dere var sammen.
Jeg beklager at jeg plager deg, eller, ringer så tidlig, men...
Om du hører meldingen og han er hos deg, kan du få ham til å ringe meg?
Nummeret er 305...
Den er på... Vent litt.
Bare i tilfelle. 305 468 5900.
-Ok. -Beklager.
Jeg sjekket, som du ba meg om. Jeg fant bilen.
Jeg finner den i systemet. Det er alt vi vet akkurat nå.
-Du finner den? Hva mener du? -Den er i systemet, ikke sant.
Hva skjer når den kommer i søkelyset hos...
Den var loggført etter en hendelse, fikk kanskje bot eller ble tauet bort...
-Jamal, sønnen min, kjørte den. -Sa du ikke at du var usikker på om...
Jo. Ok, jeg så ham ikke kjøre av gårde. Jeg så ham ikke sette seg i bilen. Riktig.
Men bilen er ikke i oppkjørselen. Han har vært borte siden kl. 20 i går.
Det er snart ni timer siden. Han kommer vanligvis hjem ved midnatt.
Men han kom aldri hjem.
Da jeg ringte politiet, sa de at noe skjedde med bilen.
-Jeg trodde at du sa at de sa... -Vent. Jeg skrev det ned.
Ok. "En hendelse". Jeg...
Det sa hun. "Identifisert i en hendelse."
Skjønner. Hør her, jeg beklager... Jeg er sikker på at han dukker opp.
Du har alt sagt at du ikke står registrert som eier av bilen. Så...
Jeg sa jo at jeg skulle kontrollere opplysningene om bilen. Det gjorde jeg.
Han skal på jobb.
-Unnskyld? -En praktikantstilling.
Jamal har en prestisjefull... Han skal være et sted i dag.
-Dette er ulikt ham. -Frue...
-Kan du ikke melde ham savnet? -Ikke før det har gått 48 timer.
-Om du har bevis... -En forbrytelse.
-Det sier de bare på film. -Ok. Noe ille, da.
Han har jo ikke kommet hjem.
Han er en ansvarsfull gutt.
-Bilen kan ha blitt stjålet. -Det vet vi ikke.
-Han er savnet! Holder ikke det? -Hør her. Han er 16 eller 17 år gammel.
-Han ble nettopp 18. -Da går han snart ut av videregående?
-Ja. -Så...
-Så hva da? -Da er han antageligvis på South Beach.
Du vil sikkert ikke høre det, men han henger vel med ei jente, da.
-Som alle andre tenåringsgutter. -Ja.
Det var det jeg gjorde på den alderen.
-Jeg hadde satt pris på om dere... -Det skal vi, frue.
Men det har du sagt før, og nå går du.
Jeg vil bare vite hva som foregår.
Så fort politikoordinatoren kommer hit...
-Nå. Jeg vil vite det nå. -Unnskyld?
Jeg følger deg gjerne ut i resepsjonen.
-Der kan du sjekke... -Jeg venta akkurat der i en halvtime.
-Det er ikke mye mer jeg... -Damen der var det ingen hjelp i.
Det kan ikke være så vanskelig. Enten er han i systemet, eller så er han det ikke.
Ikke vondt ment, men vi har rutiner.
Jeg virker kanskje paranoid, men han er ikke hjemme.
Bilen kommer opp i systemet deres.
-Gjør som jeg sier. -Så fort politikoordinatoren kommer.
Vær så snill.
-Hva forventer du av meg? -Har dere ikke PC-er?
En database med navn og fødselsdatoer...
Jo, men jeg har ikke fullmakt til å gå inn i sånne saker.
-Hva om noen kommer inn og... -Vær så snill.
Greit.
-Takk. -Men jeg trenger litt mer informasjon.
-Selvsagt. -La meg bare hente noe.
-Fornavn? -Jamal. J-A-M-A-L.
-Etternavnet er Connor. -Ja.
-E-R? -Nei, O-R. C-O-N-N-O-R.
-Fødselsdato? -1. mai 2001.
-Noe foregående? -Hva behager?
Foregående. Har han blitt arrestert før?
Nei.
-Sikker? -Ja.
Ungdomsforbrytelser, da? Har han noe slikt på rullebladet?
-Nei. Ingenting. -Ingenting.
Ingen eiendomskrenkelse eller motsettelse av arrestasjon?
Han har ikke engang tatt lappen av en ny madrass, ok?
-Unnskyld? -Ingenting. Han har ikke rulleblad.
-Har han andre navn? -Kallenavn, mener du?
-Faren kaller ham J. -Nei, alias.
-Beklager. -Alias.
-Kallenavn. Et navn han bruker på gata. -Gatenavn?
Om han ble arrestert under et annet navn, ikke sant?
At han oppga et annet... Annet enn vanlig...
Han har aldri blitt arrestert.
Bare i tilfelle han har blitt anholdt, eller fått en advarsel eller noe.
-Et navn han bruker på gata? -Ja.
Som "Peanut"? Eller "Black"? Eller "Pookie".
Ja, frue.
Vi har "June Bug", da.
-June Bug. -Jepp.
-Er det navnet han bruker på gata? -Jesus. Nei.
-Det er ikke noe alias. -Er du sikker?
Det er det jeg kalte ham da han var liten.
Jeg kaller ham det om jeg vil jekke ham ned foran vennene hans.
Han har ikke noe gatenavn. Kan du være så snill å sjekke dette på PC-en,
-og finne ut hva som skjer? -Jeg skal det, frue!
Jeg må bare forsikre meg om at vi har riktig informasjon, så vi kommer noen vei.
Greit.
-Høyde? -189 cm.
Kanskje litt høyere nå. Han har virkelig skutt i været i år.
Vekt?
Kanskje rundt 82 eller 84 kilo.
Han bruker briller.
Han har cornrows.
Lysegrønne øyne.
Ok, bra. Husker du hva han hadde på seg da han dro i går kveld?
Jeg vet ikke. Sannsynligvis dongeribukse og T-skjorte.
Har han noen særtrekk?
-Som et fødselsmerke? -Ja. Arr, tatoveringer eller gulltenner.
Nei. Ingen tatoveringer. Ingen gulltenner.
Han har ett arr, på magen. Her.
Hvor kommer det fra? Hvordan fikk han arret?
-Hvordan han fikk det? -Begge deler, mener jeg.
Spiller det noen rolle? Ikke fra en gjengslåsskamp.
-Hør... -Betjent.
Med all respekt, fins det så mange svarte gutter på 189 cm
som var innblandet i noe i kveld at du må vite om de har et arr på magen?
-Bare om du vil finne ham. -Han er Tyr, med Jomfruen som ascendant.
Han er blyg, ser bort når han smiler.
-Jeg ser bare etter... -Han spiller gitar.
Spesielt blues og rock. Gamle 70- og 80-tallsband.
Jeg prøvde å få ham til å like Funkadelic og DeBarge,
men han liker klassikerne.
-Clapton. Van Halen. -Ok.
Han kaster rå skruballer, hva nå det er. Han er vegetarianer.
Hater fritert kylling. Er redd for klovner.
Går som en atlet, men kan resitere nesten alle Emily Dickinson-dikt.
Og han blir fortsatt rørt når han hører "Puff, den lille dragen".
Unnskyld.
Jeg er veldig glad i Emily Dickinson.
"Nå gjør jeg en mye bedre gjerning enn noen gang før.
-Det er mye bedre..." -Det er Charles Dickens.
Det tror jeg ikke.
Da ser jeg hva jeg finner ut.
-Var han sint eller opprørt i går kveld? -Hvorfor spør du?
I tilfelle han hadde en grunn til å stikke av og ligge lavt en stund.
Nei.
Ok. Greit.
-Ta en donut. -Kan jeg det?
Hva kan jeg si? Vi er veldig glade i dem.
Helt utrolig.
Å, herregud.
Du er på vei ned hit, håper jeg?
Ok.
Ikke ennå. Jeg vet ikke.
Scott! Jeg sa at jeg ikke visste det. Jeg har prøvd å finne ut av det.
Fordi de svarer veldig unnvikende. Jeg aner ikke hvorfor.
Det er ikke sant. Jeg har en teori om hvorfor.
Jeg er helt rolig. Det hjelper ikke. Derfor hadde det vært fint å ha deg her.
Jeg ringte for nesten en time siden.
Ja, jeg er smertelig klar over hva klokka er.
Vet du hva? Om du var hjemme i din egen seng
i stedet for i noen andres, så hadde vi kanskje ikke hatt denne diskusjonen.
Nei, jeg begynner ikke igjen. Det gjør jeg ikke.
Nei, jeg dropper det. Men du...
På et venterom bak resepsjonen et sted.
Sving til venstre etter innkjørselen. Parker på parkeringsplassen foran.
Gå til informasjonsskranken og spør etter betjent Larkin.
Jeg vet ikke, en slags
nykomling med lavere rang, som ikke er så smart.
Ja, ok. Ha det.
Søren.
Det er mamma igjen, vennen min.
Jeg vet at du fortsatt er opprørt, og at vi begge sa en del ting
vi ikke burde ha sagt i går kveld, men jeg er bekymret for deg.
Vær så snill å ringe meg.
-Og? -Jeg fant en hendelse.
-En hendelse! -Bilen...
Kan du la meg snakke?
Det har vært en hendelse. Vi vet ikke hva det var.
Bilen ble stoppet, og det pågår en etterforskning.
-Hva betyr det? -Det er alt jeg kan si.
Førstebetjent Stokes kommer vanligvis ikke før klokka 8.
All videre informasjon skal gå gjennom ham.
-Hvem? -Førstebetjent Stokes.
Han er politikoordinatoren her.
Jeg er ganske ny, så jeg kjenner ham ikke personlig.
De sa at han har blitt tilkalt for å komme ned umiddelbart...
Men han kommer kanskje ikke på noen timer?
-Det er da han vanligvis kommer? -Tilsynelatende.
-Uakseptabelt. -Det er bare sånn det er.
Jeg ringte politiet klokka tre i morges.
-Bilen min... -Den er ikke din.
Min sønns bil, da!
Sønnen min er savnet. Nå sier du at han er i varetekt?
-Nei. -Han kan være det?
-Det vet vi ikke ennå. -Vi vet ingenting.
-Ikke mye, nei. -Er han i varetekt eller ikke?
Du må være tålmodig og vente til koordinatoren kommer.
Jeg måtte vente i nesten en halvtime før jeg fikk snakke med deg.
-Jeg forstår at du er bekymret. -Det tror jeg ikke at du gjør.
-Jeg har også barn. -Har du det? Hvor gamle er de?
-De er... -Er noen av dem svarte?
-Hva behager? -Har du en svart sønn,
som er så høy og kanskje sitter i politiets varetekt klokka fire?
-Hør her, Ms. Connor. Jeg... -Ms. Ellis-Connor.
Ms. Ellis-Connor... Jeg gjør så godt jeg kan...
-Har du en svart sønn? -Skal vi virkelig ta den?
Sånn har vi holdt på en stund.
Nei, frue.
Jeg har to... små døtre.
Hvite døtre.
Da kan vi droppe hele den empatitaktikken din, ok?
For tro du meg, du aner ikke hvordan det er.
Greit.
Samme det.
-Jeg trodde at vi hadde utviklet... -Hvorfor er du her ennå?
-Unnskyld? -Gå. Finn Jamal nå.
-Finn ham. -Førstebetjent Stokes
-kommer straks. -Bryr meg ikke. Du er også politi!
-Dere... -Frue.
...har PC-er, mobiltelefoner og politiradioer.
Kan du ikke gå ut dit i fem minutter og finne sønnen min, altså?
-Jeg... -Hvor er han?
Jeg forstår at dette må være opprørende.
-Slutt å si at du forstår. -Hør, frue.
Slutt å kalle meg "frue"!
Ok.
Hør her. Så snart førstebetjent Stokes kommer,
skal jeg sørge for at du får snakket med ham umiddelbart.
-Vi skal finne ut hvor Jerome er, og... -Jamal.
-Han heter Jamal! -Unnskyld.
-Fy søren!
-Slutt å skrike til meg! -Ok.
Greit.
La meg...
La meg få begynne på nytt.
Jeg er lei meg om jeg antydet at du ikke har de beste hensikter.
Jeg forstår virkelig hvor bekymret du er.
Hva?
Du sier hele tiden at du forstår, at du "deler bekymringen" min.
Har dere lært det i en opplæringsvideo?
-Nei. -"Når det er snakk om personlige problem,
-så må du roe ned vedkommende." -Hva?
-"Speil følelsene deres." -Nei.
Jeg har doktorgrad i psykologi og underviser på universitetet.
-Jeg vet når jeg blir snakka etter munnen. -Frue. Ms. Connor.
-Ellis-Connor. -Jeg snakker deg ikke etter munnen.
Herlighet. Jeg prøver bare å være hyggelig.
Ja, sikkert.
-Du... -Hør her...
Vi har våre rutiner.
Jeg...
Jeg skal jo følge dem, men la meg se om jeg kan...
Om jeg kan trekke i noen tråder. Før førstebetjent Stokes kommer hit.
Bare finne litt mer informasjon, ok?
-Det hadde jeg virkelig satt pris på. -Ok. Bare gi meg noen minutter.
Trenger du noe?
Jeg sverger, jeg prøver bare å være hyggelig.
Litt vann.
-Det er drikkefontene i gangen. -Flott.
-Ut døren og til venstre. -Takk.
-Det er to. -To dører?
Nei, to drikkefontener. De står ved siden av hverandre.
Bygget er veldig gammelt. Da det ble bygd, var det...
Segregert?
Ja.
Det er...
Over drikkefontenene er det...
en minneplakett
-dedisert til The Big Five eller noe. -The Big Six.
The Big Six!
Ja. Abermathy og...
Jeg husker ikke alle navnene, men historien er bare så fascinerende.
Du vet. Jeg mener... Alt de gjorde for...
folk.
Forbanna jævel.
-Unnskyld? -Jeg skulle spørre Amy om når du kom.
Hva var det som tok sånn tid?
-Unnskyld? -Beklager, sir.
-Damen har vært vanskelig... -Det gjelder Jamal Connor.
-Stemmer. Hun kommer straks, så... -Alt jeg vet, er at bilen ble stoppet.
-Tre svarte menn i en ganske ny Lexus. -Ok. Vent litt.
Utgått oblat eller mobilbruk, årsaken var uklar.
Krevende omstendigheter. Det står lite i systemet.
Det er loggført hos felles etterforskningsenhet. Ingen stor greie?
-Noen derfra ga meg litt informasjon... -Ro deg ned.
Jeg prøvde bare å holde fortet til forsterkningene kom.
-Godt at du er her. -Betjent Larkin, sant?
-La meg se om jeg forstår riktig. -Kjerringa er helt ute av seg.
Altså, jeg har også barn.
Men hun gikk fra null til getto på null komma niks.
Dette er...
-Hei. -Hei.
-Herlighet. Scott. -Det ordner seg.
Hvor er sønnen vår?
Førstebetjent Stokes er på vei. Beklager forsinkelsen.
-De har ikke fortalt meg noe. -Ok.
De vet ikke om Jamal er arrestert eller i varetekt.
Jeg vil snakke med den som avhører sønnen min.
Som jeg har fortalt din... henne, så får jeg ikke gi mer informasjon.
-Hvem er du, egentlig? -Scott Connor. Jamal Connors far.
-Nei, jeg snakker om... -Jeg er FBI-agent.
-Beklager om det forvirret deg. -Ja.
Han er mindreårig. Vi har rett til å snakke med ham før avhør.
Ikke si unnskyld, bare ta meg til den som avhører ham.
-Scott! -Hva?
Han hadde bursdag i forrige måned. Nå er han 18.
Jeg visste jo det. Herregud. Jeg kjøpte bil til ham.
Det går bra, sa jeg.
Klokka er 4 om morgenen, jeg har ikke engang fått kaffe.
-Førstebetjenten kommer snart. -Jeg vil vite hva som skjer,
du har vært i kontakt med en etterforsker. Få snakke med ham.
Jeg har ikke vært i kontakt med en etterforsker.
-Du sa det jo nettopp. -Det stemmer ikke.
Jeg fikk noen der til å lese opp litt informasjon fra loggboka. Det er alt.
Jeg har ikke fått snakket med noen.
Vi må følge rutinene våre. Da må koordinatoren vår inn.
-Du vet ikke når han kommer? -Veldig snart, håper jeg.
Dere trenger ikke å vente her.
Gi meg et mobilnummer, så ringer jeg når han kommer.
Det er en Denny's rundt hjørnet. Rett borti her.
Takk. Vi venter.
-Greit. Vil dere ha noe? Kaffe? -Det går fint.
Gjerne kaffe.
-Fløte? Sukker? -Jeg liker den svart.
Vel...
Dette er sikkert ikke noen stor greie.
Jeg begynte nettopp her, men de sier at det skjer hver natt.
Bemanningen er skåret ned til beinet om natta,
så det kan ta lang tid å få informasjon.
-Beklager om jeg var... -Ikke tenk på det.
Jeg er lei for hva jeg sa da du kom og...
-Ja. -Lei for hva da?
Ingenting.
-FBI, da. Det er fett. -Takk.
-Drømmejobben. Atferdsanalyse. -Å?
Jeg søkte, men jeg trengte erfaring som etterforsker. Derfor ble jeg politi.
Håper du var rå på differensialligninger eller noe sånt...
Tok bacheloren på Jacksonville State. Heia Gamecocks!
Bra. Folka i Ted Bundy-brigaden er råsmarte.
-Det var et kult navn. -Ja. De liker ikke å bli kalt det.
Vi andre kaller dem det når vi vil gjøre dem forbanna.
Jeg legger gjerne inn et godt ord for deg.
-Å? -Ja. Bare ring meg.
Tusen takk.
Lexusen er registrert i mitt navn.
Bilen. Min sønns bil er registrert i mitt navn.
Scott Alan Connor. Det var en bursdagsgave.
-Så flott. -Brukt. Litt råflott likevel, men...
-Nei, nei. -Han jobba flittig.
-Han fortjente det. -Lot den stå i mitt navn pga. forsikring.
Men det kan jeg fortelle etterforskeren når du tar meg til ham.
Greit. Kaffe, da.
Ingen fløte eller sukker. Jeg er på saken.
-Hva er det? -Ingenting.
Det er ikke ingenting.
Kan du ikke bare klippe håret hans og gi ham en massasje?
-Kendra. Prøver bare å være høflig. -Samme det.
-Det hjelper ikke å fremstå gal. -Hvem er gal her?
De har sønnen vår. Vi vil vite hvor han er. Det kan de fortelle oss.
-Det er ikke vanskelig. -Det er byråkratisk.
Du tenker det verste, mens det sikkert er helt annerledes.
Her kommer man ingensteds ved å lange ut mot en noksagt på lavere nivå.
-Jeg har vært her i nesten en time. -Alts jeg sier...
-Alt? -"Alt du sier."
"Alt" er ikke flertall. ikke et possessivt pronomen.
Det heter ikke "alts", bare "alt".
Seriøst?
Jaman "schpør" ikke om noe, han snakker ikke afro-amerikansk engelsk.
"Alts jeg sier", "no' anna". Bli kvitt det der.
"No' anna"?
-"Dette er vel no' helt anna." -Herre jemini, Kendra.
Det er bare ett ord. Ikke rund av ordene.
-Kan vi la være å spore av... -Jeg sporer ikke av.
Jeg gjorde alt for at Jamal skulle snakke ordentlig.
-Tro meg, det vet jeg. -Ok? Flott.
Du sa jo "e'kke" nå nettopp, men det får ikke jeg lov til. Helt logisk.
For å legge trykk på det.
-Du snakker bare dårlig engelsk. -Hva er det som går av deg?
Det er ingenting som går av meg.
Så hardt som jeg har jobba for å få ham til å passe inn,
er det et slag i trynet når du nonchalant henfaller til
-"Okie from Muskogee". -Kan vi bare...
Kan vi fokusere på det som er her og nå? Finne ut hvor J er,
ikke lage et oppkok på fem års ekteskap, ok? Bra.
Jeg har aldri tvunget deg til å få ham til å passe inn.
-Samme det. -Du fikk lov til å kalle ham Jamal.
"Lov til"? Nå er det på'n igjen.
Beklager, jeg er glad i det irske opphavet ditt,
men jeg kunne ikke leve med en sønn ved navn... Hva var det du foreslo?
-Seamus. -Ikke faen.
-Hadde tatt noe annet. Liam, Aidan... -Herregud.
Jeg ville hedre broren min.
-Trodde du forsto det. -Jeg gjorde det.
Du husker det kanskje ikke, men på arabisk betyr Jamal "skjønnhet".
Ja. Hvordan kunne jeg glemme det?
"Hei, Skjønnhet. Skal vi kaste ball?"
Gleder meg til han blir 21 og vi kan dra på pub
og ta en whisky med Skjønnheten.
Kanskje han tar med vennene Kyskhet og Morsmelk som sjåfører.
-Er maskuliniteten din så sart? -Selvsagt ikke, Kenny. Kom igjen.
Det er bare morsomt å trykke på de knappene dine. Navnet er fint, ok?
Halvparten av tida klarer du ikke å si det. Det er bare "J" hele tiden.
Jeg har et kjælenavn på sønnen min. Det er en mannegreie.
Mann deg opp og si det. Du har alltid hata navnet,
siden det er for svart for deg.
-Du sa at Seamus var for irsk. -Du tror at navnet er et handicap.
Vet du hva? På en skala fra
Eric Holder til Darnell Jackson,
er Jamal rett under Darnell.
Må være grusomt å føle seg så fremmedgjort overfor ditt eget kjøtt og blod.
Jeg hadde gjort alt for guttungen. Det vet du.
Han er min eneste sønn.
-Skal vi prøve å ringe ham? -Jeg har alt prøvd 15 ganger.
-Kommer rett til svarer. -"Dette er Jamal. Ha en velsignet dag."
-Hvor kommer det tullet fra? -Han har gått i kirka med meg og mamma.
Takk, forresten. For at du tok henne med til dialyse.
-Gi deg. -Det er til stor hjelp.
Bobby er som en mor for meg. Hun er et grepa kvinnfolk.
Du er alt for henne.
Hun skylder på meg for alt dette.
Du ser bra ut.
-Jesus. -Du gjør det.
-Ikke begynn. -Vi har ikke sett hverandre siden...
-Kan jeg ikke få si det? -Hva forventet du?
Forventa du et sammenbrudd fra meg etter fire måneder?
-Glem at jeg sa noe. -Ja. Glem det.
-Vi finner ham, så går vi hver til vårt. -Greit.
-Er det Jamal? -Nei.
Hvor var han i går kveld? Han gikk vel ut?
-Ja. -Med hvem?
-Du vet ikke? -Hvorfor skulle jeg vite det?
Griller ham ikke om alt. Han er voksen. Jeg stoler på ham.
Du insisterte på at han skulle bo hos deg. Greit for meg.
-Men du forpliktet deg jo til... -Vi skulle ikke ta for oss hele forholdet?
-Greit. -Greit.
Jeg vil ikke terpe på det, men han begynner på West Point om en måned.
-Det er ikke greit... -På'n igjen.
Det er ikke det.
Han så ut som en gangster da han var hos meg sist.
-En gangster? -Ja. En "gangsta". Jeg sa det.
Fordi han ikke går med Brooks Brothers?
De posete buksene, cornrows, måten han plutselig går på, med lange skritt.
Han er tenåring, ok?
-Voksen, sa du. -Han prøver å finne seg selv.
-Prøver han det? -Å utforske identiteten sin.
I dag er det cornrows, i morgen hjelper han O.J. med å finne morderen.
Der har du det. Sånne kommentarer.
Du forstår det ikke. Hans verden er ikke som din.
Jo, det er den så avgjort. Jeg forstår hvordan oppveksten din var.
De tøffe gatene i Liberty City.
Med motorveien tvers gjennom og dårlig tilgang på tjenester. Jeg beundrer deg.
Det er en av de mange grunnene til at jeg...
Du hva da?
-Hva da? -Hans verden er ikke sånn.
Han lever i min verden. Det har vi jobbet hardt for.
Vi brukte nesten 250 000 dollar på de beste skolene i byen for ham.
Han vokste opp i Coral Gables, liksom. Han fikk alle muligheter.
-Jeg godtar ikke at han går tilbake... -Til hva da?
Bare si det.
Han har ingen unnskyldning til å havne i noe sånt.
I hva da? Vi vet ikke hva som har skjedd.
Noe skjedde. Jeg tror jeg vet hva.
Hvorfor legger du skylden på ham før du vet hva som skjedde?
-Han kjørte rundt med to svarte. -Gud forby.
-Ikke gjør det. -Tuller du?
Det er bare du og jeg her, så slutt med skuespillet.
-Seriøst? -Gi deg.
Han er ute med to andre svarte ungdommer. Er det problemet? Hva om...
Hvordan vet du hvem han var ute med?
Han fyren.
-Politibetjenten? -Ja.
-Når da? -Da jeg kom inn.
Han vet ingenting i den timen jeg er her, men når du kommer, har han masse svar.
-Ikke "masse". -Men at Jamal var i en bil med to andre?
-De ble stoppet. -To svarte. Det sa han aldri til meg.
-Jeg lurer på hvorfor. -Jeg bryr meg ikke. Vil vite hvem de er.
-Fortalte ikke kompisen din deg det? -Nei.
Jeg tror at du er enig i at det viser tvilsom dømmekraft.
Nei, ikke nødvendigvis. Han har rett til å kjøre bil med venner
uten å bli hanket inn klokka 3.
-Ingen sier at... -Selv om han er på tur med svarte venner!
Kom igjen, Scott. Hva er det du... Skjønner du ikke hva det er du sier?
Det er akkurat det jeg sier. Hvilke svarte venner?
Var han sammen med Jeffrey?
Var han ute med Nate eller Manny? Ungdommer vi kjenner og stoler på?
-Det er én ting. -Vet ikke.
-Og ikke Al. -Han er på ferie i Europa med familien.
Det er den eneste svarte han henger med. Det er poenget mitt.
-Det er poenget mitt også. -Hør her, Kendra...
Du mener at sønnen vår ikke skal kunne være med andre svarte ungdommer
uten å bli stemplet som skyldig?
Vår halvt hvite og halvt svarte sønn, som ikke bryr seg om etnisitet,
som fikk 1470 på SAT-prøven og gjorde det utmerket på plasseringseksamen,
vet bedre enn å gjøre feil ved å ta dumme sjanser.
Særlig når han snart skal utrette noe stort. Det tror jeg at han forstår.
Måten du fremstår, får konsekvenser. Går du med buksene halvveis på rumpa,
-og har gettohår, har du... -Ingen rett til å klage når du går forbi
ei hvit dame som holder hardt i veska.
Du kan ikke klage når alle damene holder hardt i veska.
Nei. Det er ikke... Nei.
Du mener at det er å ta en dum sjanse om du henger med andre svarte.
-Gi deg. Det er ikke det jeg sier. -Få spørre deg.
Om den lille drittsekken sa at Jamal var med to hvite han knapt kjente,
hadde du klandret ham? Hadde det vært en dum feil?
Om jeg ikke kjente dem, så hadde jeg ment det, ja.
Scott...
uansett hvor priviligert han er, ser verden på ham slik den ser på meg,
-ikke deg. -Herlighet.
Jeg ser hva som har foregått. Her flytter jeg ut, og etter noen måneder
har du satt griller i hodet hans. Da er han et offer.
-Vet du hva? -"Syns synd på meg!"
Det har jeg ikke gjort. I stedet for å peke på meg,
-burde du kanskje se deg i speilet. -Er det min feil?
Det var du som stakk i en så viktig fase i livet hans.
-Unnskyld? -Du vet akkurat hva jeg mener.
Jeg trente baseballaget hans i ti år. Kom på alle konsertene hans.
Har jeg noen gang gått glipp av en bankett, en kamp eller et møte?
-Jeg snakker ikke om det. -Hva er det da?
Du sviktet ham.
-Det gjorde jeg ikke. -Jo, det gjorde du.
-Beklager, men det er akkurat... -Vet du hva?
-Du sviktet ham og forlot ham. -Nei. Jeg forlot deg.
Det skulle ikke høres sånn ut.
Jeg bare...
Jeg er så lei av å ha den samme krangelen med deg
om og om igjen. Det var derfor jeg dro. Ikke...
Du vet.
Unnskyld, Kenny.
-Slutt. -Jeg mente ikke...
Legg ned årene. Ikke ro mer nå.
J er på vei til å bli utnevnt til offiser i en av verdens beste elitetropper.
Jobben min er over. Nå er det blitt mann av ham.
-En jeg er veldig stolt av. -Jeg vet det.
Du kan ikke si at jeg ikke har gjort min jobb som far.
Ok.
-Jeg er ikke faren din. -Ok.
Det er sånn det ser ut å svikte noen. Så bare gi deg.
-Vær så snill. -Jeg skjønner, sa jeg jo.
Så, så.
Kenny.
Alt ordner seg, ok? Bare prøv å slappe av.
Jeg blir alltid urolig på denne tiden av døgnet.
Du har ingen anelse. Jeg er vanligvis våken på denne tiden.
Jeg vet ikke om jeg har sovet en hel natt siden han ble født.
De fleste netter våkner jeg brått fra en dyp søvn.
Hjertet slår så hardt at jeg kjenner pulsen i ørene.
Alltid på denne tiden av døgnet.
Det er for sent for å sovne igjen.
For tidlig for å starte dagen.
Og du bare snorker i vei.
Vanligvis stiller jeg meg i døråpningen til rommet hans
og lytter til pusten hans.
Noen ganger går jeg inn og stryker ham på halsmuskelen hans
eller på skulderen.
Jeg står der og lurer meg selv.
"Slapp av, Kendra. Han er stor og sterk. Ingenting kan skade ham."
Helt til den gnagende følelsen kommer, og jeg tenker på hvor sårbar han er.
Uansett hvilket mareritt som vekket meg,
om noen satt og tastet mens de kjørte en SUV eller havnet tilfeldig i slåsskamp,
eller en sprukken blindtarm i et U-land...
De fleste mødre kan sitte i mørket og komme til fornuft. Så legger de seg.
Men i marerittene mine ser jeg av og til renneløkker og kors,
hvite menn med Brylcreem i håret.
I fjor, da Jamal hadde lyst til å kjøre med Jeff til Bonnaroo,
-tenkte jeg... -Hør her. J og jeg tenkte
at du var litt overbeskyttende som mor, siden du mente han var for ung.
-Vi kom over det. -Det handlet ikke om det.
Bestefar kjempet på Okinawa da han var 17. For ung?
Det var ikke det.
Det var tanken på at han skulle kjøre gjennom sørstatene.
Sønnen min, alene med en hvit gutt
som kjørte Sherman's March to the Sea, bare motsatt.
Kanskje de stoppet for å fylle bensin i en liten landsby og ikke visste bedre,
siden vi hadde oppdratt ham til å tro at verden bare er fylt av godhet.
Og så ser han med dådyrøynene sine på ei søt, hvit jente.
Kanskje de går inn på en burgersjappe der de høyreekstreme henger.
Kanskje en fyr med en hakekorstatovering på biceps har fått for mye å drikke
og ikke liker synet av gutten, som forgifter landets raserenhet.
Men det verste marerittet, som alltid vender tilbake,
er at jeg ser ham bli stoppet av politiet uten å ha gjort noe.
Da ser jeg ankelhøye støvler,
politiskilt...
og politikøller.
Da tenker jeg tilbake til den kvelden da jeg var...
fem år gammel
da jeg så min alltid sindige mor ligge sammenkrøpet og hulke
på kjøkkenet fordi Arthur McDuffie hadde blitt slått i hjel av politiet.
De frikjente politimennene.
Mens du var en liten gutt som lå og sov på andre siden av byen,
mens du drømte om å bli politi selv.
-Jeg er redd. -Ikke vær redd.
Dette er grunnløst tull. De spilte vel for høy musikk.
-Tror du det? -Ja, du vet jo at han liker det.
Kanskje kompisene tok et par øl i baksetet, bare dumme ungdomsgreier.
Men la oss ikke gjøre dem forbanna.
La oss bare beholde roen.
Om en halvtime sitter vi alle tre på Denny's,
og da sørger vi for at han lærer av dette.
-Har du snakket med ham i det siste? -Jeg snakker med ham hver dag.
-Mest tekstmeldinger. -Nei.
-Jeg mener om du har snakket med ham om... -Om hva da?
West Point.
-Om hva med West Point? -Jeg vil ikke blande meg.
-Han... -Hva da?
Han revurderer det.
Hva revurderer han?
-Du bør snakke med ham om det. -Om hva da?
Han vurderer å si ja til kontrakten med baseballaget.
-Eller satse på gitar. -Ja vel.
Herregud, Kenny?
-Han utsetter det, er redd for å si det. -Det burde han være.
Jeg håper ikke at det var din idé. Oppmuntrer du ham?
Han har ikke kastearm god nok for 1. divisjon, ei heller talent.
Dette brutale oppgjøret må jeg ta med ham, som faren hans.
Og gitar? Hva skal han gjøre? Leve av å spille gitar, liksom?
Ikke ta det ut på ham at du ikke turte å følge drømmene dine.
Han er ung, la ham prøve. I verste fall bruker han tid på å finne seg selv.
Han prøver "å finne seg selv", og før han vet ordet av det, er han 40 år
med 150 i IQ, men uten universitetsutdannelse.
Så tjener han 450 dollar i uka som en hersens bryllupssanger, liksom.
Han leies inn av en fyr som har råd til å bruke 100 000 på bryllupet,
siden han ikke kasta bort ti år på å jakte på drømmen om curlinglandslagsplass,
eller å skrive en stor roman.
Menn i alle generasjoner har tjent landet i min familie. Det må han også.
-Ferdig snakka. -Beklager avbrytelsen.
-Kaffe uten fløte og sukker. -Takk.
Jeg har litt mer informasjon til dere. Det er ikke så mye, altså.
Jeg sjekket politiloggen igjen.
Sønnen deres ble identifisert som sjåfør da din Lexus ble stoppet.
Det var også to andre svarte menn i bilen da den ble stoppet.
-Hvorfor ble de stoppet? -Det står ikke der.
-De huket av for "overtredelse". -Hva betyr det?
Det er det betjenten i patruljen loggførte fra bærbar PC i politibilen.
-Han huker av noe. -Det sier oss ingenting.
Det er iallfall ikke politijakt,
en stjålet bil eller en etterlysning. De store tingene man kan huke av.
-Hvem var de andre guttene? -Jeg har ikke lov til...
Ok. Dette blir mellom oss. Mellom to betjenter.
-DaShawn Rolle og Jarvis Bell. -Kjenner du dem?
Bell er 20 år, og er tidligere dømt for små forseelser.
-Han hadde arrestordre på seg. -Hvorfor?
-Det kan jeg ikke si. -Skjønner du, Ken?
Én ting til. Jeg så på din sønns sosiale medier.
Virkelig? Er det det du har gjort mens vi har ventet her?
Det er det første man sjekker når noen er savnet.
-Gi deg. -Sant!
Det lærte jeg i en opplæringsvideo.
Sønnen deres la ut noe på Instagram.
Et bilde av et støtfangerklistremerke bak på din Lexus.
"Skyt en film av purken med mobilen når de arresterer noen."
-Unnskyld? -Det er det det står.
-"Skyte purk"? -Ja.
-Og ordene sto med store bokstaver. -Jeg tror at du tar feil.
Resten var med bitte liten skrift, så det bare på nært hold.
-En Lexus der det står "skyt purk". -Nei. Ikke min sønn.
Jeg er redd for det.
"Skyt purk."
-Skyte folk som gjør jobben sin. -Det er alt man ser?
-Skyt folk med kone og barn. -Drittsekk.
Skyt dem, for du er del av en revolusjon.
-Kendra? -Hva?
Bilen er registrert i mitt navn.
Dette handler ikke om oss. Sønnen vår er i varetekt.
Sønnen vår har et klistremerke der det står "skyt purk".
-Sønnen min. Jeg er jo purk! -Det handler om å filme med mobilen.
Akkurat nå kunne jeg ikke brydd meg mindre om dere to og blålysene dine.
-Jeg vil finne sønnen vår. -Visste du det? Så du det?
-Vær så snill og si at du ikke visste det. -Hør på meg.
Det gikk tre svarte ungdommer på skolen hans. Tre av 400, eller noe.
-De andre to gikk ut sammen. -Ja da, jeg skjønner.
Å være en av de eneste svarte på den dyreste skolen i byen
kontra å være svart på f.eks. MLK Senior,
med metalldetektor ved inngangen, det gir deg rett til å sette på et klistremerke
med: "Skyt den dumme purken som kjøpte bilen til meg."
Han sliter med mye akkurat nå. Han er deprimert.
-Herregud. -Forvirret.
For noe tull. Beklager at vi står her og tømmer oss.
-Jeg forstår dere. -Hvor er Jamal nå?
Det er alt som står i systemet, og det skulle jeg egentlig ikke si.
Jeg skal egentlig vente til førstebetjent Stokes kommer.
Jeg kan sjekke PC-en igjen og se om noe nylig har blitt loggført.
Vet du hva? Jeg satt her i nesten en halvtime.
Du sa ingenting til meg.
Annet enn hvordan jeg kunne gå på Jim Crow-omvisning for meg selv.
Så fort mannen min kommer, min hvite ektemann, så er du kjempehjelpsom.
-Kendra! -Hvorfor?
Vil du ikke at jeg skal sjekke PC-en igjen?
Om det ikke er til bry. Jeg fikk ikke med meg fornavnet ditt.
-Paul. -Vi hadde virkelig satt pris på det, Paul.
Greit.
-Påfyll? -Det hadde vært fint.
"Det hadde vært fint." Vet du hva annet som hadde vært fint?
-Om du holdt med meg litt. -Gi deg, Kendra.
-Du er så hyggelig at jeg blir kvalm. -"Skyt purk." Herregud.
-Er det derfor du smisker? -Jeg vil slå neven i veggen.
-Sett deg i Jamals sted. -Gi deg.
Nei. Bare i et lite øyeblikk. Tenk deg hvordan det er for sønnen din.
Han er den eneste svarte av de hvite ungene på skolen hans.
For de fleste er de eneste svarte de noen gang har utvekslet et par ord med
de jamaicanske damene på hospicet som tørker bestemor i rumpa,
eller folkene på Habitat for Humanity- huset de var med på å bygge,
for å få noe til Princeton-søknaden.
-Jeg skjønner. -Du må forstå.
Jamal gjennomgår...
...en oppvåkning.
-En oppvåkning? Hvordan? -Ja.
Dette.
Ok.
Og?
Og... Philando Castile.
Og Eric Garner.
Og Tamir Rice.
Hver gang det skjer, føler han at verden omringer ham.
Og det kommer fra alle kanter,
siden alle hans hvite venner tror at han representerer alle svarte.
Han går ikke på en skole der han har andre svarte som kan støtte ham.
Alle de hvite ser på ham. Det er et enormt press på ham...
Vet du hva han kaller det? "Å være alle de svartes ansikt."
Det er det han sier. "Jeg føler meg som alle svartes ansikt."
-Har han sagt det? -Mange ganger.
Han har aldri sagt noe sånt til meg.
Ta en titt på deg selv og så på meg, så skjønner du hvorfor.
Når mennene blir skutt og drept, merker han spøkelsene etter dem.
-Klistremerket på støtfangeren var... -Hva var det?
Nei, virkelig, jeg... Jeg vil forstå.
Skjønner du at Jamal også tenker sånn?
Å filme politiet er alt de kan gjøre. Det er deres siste forsvar.
Og Gud forby, men om jeg blir stoppa, så er det mitt også.
Slik har verden blitt. Enten du forstår det eller ikke.
Nei, jeg forstår det.
Jeg forstår.
Jeg bare...
Men han burde ha visst hva noe slikt kan føre til.
Når? Nå?
-I kveld? -Ja.
På grunn av et klistremerke. Tror du at det handler om det?
Det hjalp ikke.
Om jeg som politi er på patrulje klokka 2, og det virker som rimelig grunn...
-Så er det klistremerket som avgjør? -Det kan du vedde på.
Særlig om en arrogant drittsekk belærer meg om rettighetene sine.
-Drittsekk. -Hva sa du?
Arrogant?
-Kom igjen. -Var det det du sa?
-Vær så snill. Ikke. -Utrolig. Og fra deg?
Vet ikke hva jeg skal si.
Dette handler ikke om at jeg snublet i et gammelt uttrykk.
J kan ikke falle tilbake til et liv der han bare unnskylder seg. Det skjer ikke.
Han skal ikke unnskylde den han er.
-Ingen ber ham om det. -Jo, det gjør de.
"Hånda på rattet, gutt. Se fremover. Ingen brå bevegelser.
Vil jo ikke gjøre mannen i skuddsikker vest nervøs
når han går bort til bilvinduet og peker med en pistol mot hodet ditt."
Sa faren din noen gang det til deg?
-Det måtte han aldri. -Det har du pokker meg rett i.
Hør her, Kenny.
Jeg vil løse dette like mye som du vil. Han er min sønn også.
Jeg tror bare ikke det hjelper å belære disse folkene om Black Lives Matter.
La oss prøve...
-å stryke dem medhårs, ok? -Kanskje de trenger å bli belært.
De skal jaffal bli belært når jeg saksøker dem.
Alts jeg sier...
Alt jeg sier... er at vi må la tvilen komme dem til gode
og ikke oppføre oss som om vi er i et Klan-område i Sør-Carolina. Vi er i Miami.
Der jeg, som en svart med doktorgrad, fortsatt må kjøre på "South Dixie Highway"
-for å komme meg på jobb. -Jeg tar poenget ditt, Kenny.
Når du sier alt det der til hvite, føler de seg bare ille til mote.
-Og da vil de liksom ikke hjelpe deg. -Ja, mester Scott.
Tante Kendra vil ikke såre noen. Jeg beklager, mester Scott.
Hva er det som er så morsomt?
Du. Du oppfører deg helt latterlig.
Mannen min ler når jeg later som at jeg er husslave.
-Lurer på hvorfor vi er skilt. -Jesus.
Var du og jeg egentlig enige om noe?
-Gi deg. -Var vi det?
Mener du det?
Seriøst?
Hvor viktig det er å stå på og jobbe. Nøysomhet.
At vi skal respektere de eldre.
Manhattan med bourbon i skumringen på trammen.
-Thelonius Monk. Sant? -Ja. Han var vi alltid enig om.
Ja, det var vi.
Thaimat.
-Ja. -U.
Ja.
Cormac McCarthy. Cayman Islands.
Sex.
Ja.
Dagen J ble født var den beste dagen i vårt liv.
-Det er vi helt klart enige om. -Ikke sant?
Jeg skjønner det ikke.
Skjønner ikke.
Herregud, liksom.
På konferanse i Atlanta for et par måneder siden så jeg et annet klistremerke.
"Ikke skyld på meg. Jeg stemte på Jefferson Davis."
-Ingen stoppet ham. -Det er bare en trangsynt drittsekk.
Men i Atlanta. I det svarte USAs hovedstad.
Der får hvite lime sinnet sitt overalt på støtfangerne.
Jeg kan ikke svare for alle hvite rasister.
Nei? Du er ikke "de hvites ansikt"?
Det er fint å se at vår sønn har fått slike verdier.
-Hvilke verdier? -Å lete etter trangsynte overalt.
For det er det det fører til. "Skyt purk"-klistremerker og sinne...
-Slutt? -...på universitetene.
Hva trodde du, Kendra?
Han satte den på bilen i dag eller i går. Jeg går i surr.
-Du visste om det? -Ja, jeg så det.
Likte det heller ikke, men Jamal har vært oppfarende med alt i det siste.
Du var ikke der. Jeg måtte velge min kamp med omhu. Klistremerket kunne vente.
Jeg ba ham om å ikke kjøre før han tok det av.
Greit. Men når dette er over, må vi ta oss en prat om dømmekraften din.
Jøss. Ok. Vet du hva?
Jeg gidder ikke å dekke over for deg mer.
Han satte det på bilen for å hevne seg på deg.
-Han er rasende på deg. -Hvorfor det?
Hva tror du, Scott? For at du forlot ham.
Beklager, forlot meg.
-Sa han det til deg? -Han sa det.
Jeg så min sønn på nesten to meter gråte til han ikke klarte mer tre dager på rad.
Han kalte deg ting ingen har hørt før. Han lå i armkroken min som et lite barn.
-Jeg... -Jeg...
Det er det det handler om. Klistremerket. Cornrowsene.
-Et opprør mot deg. -Nei. Pisspreik.
Nei, det er ikke pisspreik. Det er grunnleggende menneskelig psykologi.
Det er dette unge menn gjør
når rollemodellen, som de har formet identiteten og verdiene sine etter...
Hva er det kliniske begrepet? "Rævkjører familien sin."
Han hater deg sånn!
Og for første gang i livet hater han at han er halvt hvit.
Jeg sa jo at jeg ikke likte klistremerket på støtfangeren,
cornrowsene eller posebuksene, men det er en fase han kommer over.
Kortvarig, håper jeg. Jeg prøver bare
å hjelpe ham å bygge opp igjen en veldig skjør identitet,
en identitet du sørget for at gikk i tusen knas den dagen du forlot oss.
Så du kan bare gi deg, og kom deg ned av din høye hest.
-Slutt. -Nei!
-Det er ikke J. Faen. -Må du sende meldinger med henne nå?
-Det er broren min. En lenke. Det haster. -Dwyane Wade som skårer?
Kan dere ikke ta bromantikken en annen dag?
Herregud, mann.
-Ikke gjør det. -Ikke rør deg, nigger.
-Ikke gjør det, mann! -Ikke rør deg, nigger.
Jesus.
-Hva er det, Scott? -Det er...
Jeg vet ikke...
Scott?
-Nei. Nei. Vennen? -Ja.
Slutt, Kendra. Ikke gjør det, vennen. Vær så snill.
Å, herregud.
-Ikke gjør det. -Ikke rør deg, nigger.
-Ikke gjør det, mann! -Ikke rør deg, nigger.
Ok.
Jesus.
Hva...
-Hva skal det bety? -Jeg vet ikke.
-Var det Jamal? -Jesus.
-Er det ham? -Jeg vet ikke.
-Er det ham? -Vet ikke. Gi meg et øyeblikk.
-Hva står det i meldingen? -Jeg leste ikke så nøye.
"Se ASAP. En frilansfyr la det ut på CBS4s side. Er dette J?"
La meg få se.
Å, herregud.
Jeg tror at det er ham. Er det han som løper av gårde?
Herregud. I den blå skjorta.
-Tror det er skjorta hans. -Én ting av gangen nå.
Jeg ringer broren min.
-Jeg vil se det igjen. -Vent.
Vi ser om broren min vet mer. Hei, John. Det er meg.
Er det J i...
-Sa han hvorvidt... -Hva sa han?
Ok. Kan du sende meg nummeret hans, så jeg kan...
-Hvem da? -Ikke? Ok.
-Greit? -Ja. Takk.
Hva sa han?
Han hadde hørt på politiradioen at de hadde stoppet noen i trafikken.
Et vitne, en som tilfeldigvis var der, sendte inn videoen.
-Er det Jamal? Ble han skadet? -John vet ikke.
Det var min bil. Han sendte lenken. Han vet ikke mer.
Det kan være ham. Han kan være skadet.
-Vi må... -Jeg vet ikke. Jeg så det samme som deg.
-Hei! Har du sett dette? -Påfyll.
-Har du sett dette? -Nei. Sett hva da?
Å, herregud.
-Ikke gjør det. -Ikke rør deg, nigger.
-Ikke gjør det, mann! -Ikke rør deg, nigger.
Jeg vil vite hva som foregår med sønnen min. Nå!
-Jeg vet ikke hva dette er. -Et opptak, noen ble stoppet.
-Fra at hvem ble stoppet? -Jeg vet ikke. Derfor spør jeg.
Sønnen vår og andre, tror vi.
-Hvor fant dere den? -Uvesentlig.
-Hvorfor tror dere at det er sønnen deres? -Hans bror sendte den. Tror det er Jamal.
-Hvor er sønnen vår? -Vil bare vite at det går bra.
Førstebetjent Stokes er på vei ned. Han kan fortelle mer.
Hør på meg. Vi har ventet og vært tålmodige.
Sønnen vår er i deres varetekt. Dere har ham.
Vi vil vite hvor han er og få snakke med ham.
-Jeg gjør alt jeg kan... -Få snakke med ham! Nå!
Jeg gjør det enkelt for deg.
Få vite hvor sønnen min er! Få snakke med ham!
Ok. Som jeg har forklart dere, har jeg ikke fullmakt til å fortelle det.
Greit? Om vi bare roer oss ned litt, og ikke drar forhastede slutninger...
-Herregud! -Hvor er sønnen min! Hvor er han?
Du antastet nettopp en betjent. Det er en større forseelse.
Hør her, din dritt, om du ikke sier hvor han er,
gjør jeg noe virkelig alvorlig. Ikke hold oss for narr mer!
-Scott. -Sir!
-Sett deg og ro deg ned. -Hvem er du? Vekk med hendene.
-Jeg spør deg pent en gang til. -Hvem faen er dette?
Håndjern, er du snill. Du har rett til å tie.
-Tuller du? -Alt du gjør eller sier kan bli...
-Du tuller. -Scott.
-Tuller du med meg? -Nei, dessverre.
-Hvorfor blir jeg arrestert? -Du har krav på...
-Hva skjer? -Du tuller.
Har du ikke råd til advokat, får du en oppnevnt gratis før avhør.
Om... Stopp.
Vil du få flere anklager mot deg,
-eller roe ned, få det overstått? -Ikke rør meg.
Hjelp meg. Snu deg mot veggen.
-Ikke gjør motstand. -Få hendene vekk fra meg!
-Snu deg! -Vekk med hendene!
-Slipp meg. -Slutt! Nei!
-Slipp meg! -Han har hjerteflimmer!
Drittsekk. Faen. Ok.
Hva er det som feiler dere?
-Det holder. -Hva er det?
Det holder. Er du skadet?
-Er du skadet? -Det kunne han fort ha blitt.
Ta bilder av ham. Av ansiktet og hendene.
Dine og mine også.
-Var det der nødvendig? -Det var dessverre det.
Har vi roet oss ned nå?
Er alt i orden nå?
Bra. Jeg er førstebetjent John Stokes. Jeg er politiets koordinator.
-Det har vært en hendelse. -Hvor er sønnen vår?
-Vi vil vite det nå. -Ok. Da prøver jeg igjen.
Jeg vil ikke anholde deg, at du skal miste politiskiltet og pensjonen din.
-Har rett til å vite hvor han er. -Nei, det har du ikke.
Sønnen din er voksen, og nå er han under etterforskning.
Du har rett til å sitte der og klappe igjen. Er det forstått?
-Snakker til ham. Forstått? -Drit og dra!
-Vær så snill, Scott. -Sett ham inn.
Han antastet en betjent og motsatte seg arrestasjon med vold.
Hver gang han rykker til eller bare ser skjevt på deg,
fra nå til fingeravtrykkene er tatt, legger du til på tiltalen.
Ok. Tar jeg ham i varetekt?
Roer han seg, kan han gå om han melder seg senere.
-Dere er dyr. -Trenger vi elektrosjokkvåpen,
eller tar du deg sammen?
-Det går fint. -Greit.
-Du hører fra advokaten min. -Og du fra min.
Min heter statsadvokaten. Hva heter din?
Få ham ut herfra.
Jeg tar det en gang til. Jeg er førstebetjent John Stokes.
Jeg vil vite om det går bra med sønnen min.
Står du i ro, skal jeg fortelle alt jeg vet så langt.
Jeg vil ikke bli belært, og dette skal ikke bli en høylytt krangel.
-Når ropte jeg til deg? -Frue...
-Greit. -Jeg skal fortelle deg det jeg vet.
Du skal lytte pent og rolig, ellers går jeg bare ut herfra.
Da må du finne ut det du trenger å vite senere. Forstått?
Hvem er sjefen din?
Beklager. Forstått.
Unnskyld meg?
-Jeg sa "forstått". -Bra.
Dette vet jeg så langt.
Omtrent klokka 2.15 i natt
ble en sølvfarget Lexus av nyere modell stoppet av en betjent på patrulje.
Bilen står registrert på Scott Alan Connor.
Det er ektemannen min.
Tre afroamerikanske menn har blitt anholdt i forbindelse med hendelsen.
Vi vet ikke mye mer, men...
-Politiet skjøt mot noen. -Konkurrerer ikke med spekulasjoner.
Skudd ble avfyrt.
-Det har jeg ikke fått bekreftet. -Men jeg hørte det. Jeg hørte det.
Du hørte lyder på en kornete video. Jeg prøver å få tak i fakta.
-Han kalte en av dem "nigger". -Om jeg får snakke ferdig...
"Nigger." Jeg både så og hørte det.
-Nei, frue. -Du så det!
Det er galt. En av de som ble anholdt var en tilskuer,
en svart tilskuer, som filmet videoen med mobilen sin.
Det er hans stemme du hører. Ikke stemmen til en betjent.
Hvorfor ble Jamal stoppet? Han drikker jo ikke.
Vi kjøpte nettopp bilen. Bremselysene virker.
Han hadde vognkort og forsikringspapirer. Det forsikret jeg meg om.
-Ingen grunn til å stoppe ham. -Ingen har sagt at han ble stoppet.
Det er minst tre personer som er innblandet i denne hendelsen.
Jeg vet ikke hvem som kjørte da bilen ble stoppet,
og det gjør ikke du heller.
Det blir mye lettere for deg om du ikke trekker forhastede slutninger.
Akkurat nå vet jeg ikke hvorfor bilen ble stoppet. Ok?
-Ok. -Jeg har fortalt deg alt jeg vet.
-Greit. -Så snart jeg vet mer, vil jeg...
Greit!
Men dette skal du vite.
Det er et klistremerke på støtfangeren som gir grunn til bekymring.
Jeg er klar over det.
Det får vel din gode gjerning med forsikring og vognkort
til å blekne litt, syns du ikke?
-Hvorfor det? -Kom igjen, søster. Du vet bedre.
-Jeg er ikke søsteren din. -En svart gutt i bilen
med et sånt klistremerke? Han ber jo om bråk.
Og hva sier det deg?
At verden ikke er den samme for folk som ser ut som deg og meg.
-Jesus. -Ja.
Ja, det er det det sier meg. Og at folk som er ute på patrulje
med full rett til å utøve dødelig makt, ikke er roboter.
De hjelper barna med å pusse tenner leser Dr. Seuss for dem,
og ber om at de får gjøre det samme igjen.
Når de ser en nihilistisk og opprørt ung kjeltring,
-går stoltheten dem til hodet. -Hvordan våger du å kalle ham kjeltring?
-Du dekker over for en potetpurk. -Han er svart.
Den som stanset dem, er svart, som deg og meg.
La meg si deg noe. Jeg hoppet fallskjerm ut av fly.
Jeg krøp gjennom Viet Cong-tunellene i Vietnam.
Men jeg har aldri vært så redd som da jeg første gang stoppet noen i gettoen.
Vet du hvorfor? Fordi det fins hiphoplåter og klistremerker
og store mobber som stenger motorveien og sier at politiet er fienden.
Man kan utfordre dem, stille spørsmål.
Blir du stoppet, kan du oppføre deg sånn mot dem, som en gangster.
Du er tøff når du svarer purken, sant? Det tullet får politibetjenter drept.
Vet ikke hvem du snakker om, men det er ikke min sønn.
Min sønn ble opplært til å vise respekt og hevde sin rett.
Når jeg stopper deg, har du ingen grunn til å "hevde din rett".
Vet du hva du har rett til? Klappe igjen og gjøre som jeg sier.
Jeg kan ikke tro mine egne ører. Dere tjener oss, ikke motsatt.
Hva om bilen din stemmer overens med et varsel om barnebortføring?
Eller om du passer beskrivelsen til en som skjøt rundt seg på en skole?
Du aner ikke hvorfor du blir stoppet. Bare idioter gjør motstand.
Om du også hadde vokst opp ved Liberty Square,
hadde du skjønt at guttene ikke gjør det for å være tøffe.
De gjør det for å skjule frykt.
Jeg vokste opp i Overtown.
Ingen trenger å fortell meg hvorfor de gjør som de gjør. Vent.
Men din familie lever jo den amerikanske drømmen?
Sønnen din har ingen grunn til å være redd?
Er det det jeg skal gjøre? Lære ham å være redd?
-Være flink gutt og tie? -Ja, for pokker.
Sørg for at han forstår at det ikke fins noen amerikansk drøm for oss.
Jeg ble vel ikke oppdratt til å bli en bitter onkel Tom, som deg.
-Du er ganske frekk. -Det kan du banne på.
Det skal jeg si. Jeg vet alt om ditt voksne liv etter to minutter.
-Pisspreik. -Nei, jeg gjør det.
Jeg vet at du har en mann som har bilde av deg på mobiltelefonen,
og hver gang han kommer med en rasistisk bemerkning,
sier han: "Nei, ikke jeg. Se bare på bildet av min svarte kone."
Du ville aldri fått ham til å forstå hvor vondt du har det.
Smerten som gjør deg utilfreds, siden alle kunngjøringer om hepatitt C
og alle reklamer for maltøl har bilde av noen som likner på sønnen din.
Eller fordi sønnen din var høyest og smartest i tredjeklassen,
men læreren aldri spurte ham, uansett hvor høyt han rakk den brune hånda si.
Det er en smerte din ektemann aldri kan forstå.
Du prøvde å døyve smerten ved å gjøre sønnen din stolt
og be ham leve den amerikanske drømmen og hevde sin rett,
i stedet for å lære ham å overleve som svart i USA.
Faen ta deg!
Jeg vet én ting helt sikkert om denne hendelsen.
Akkurat som alle andre ganger.
Om de unge guttene bare hadde holdt munn
og gjort som de ble fortalt, hadde ingen av oss sittet her nå.
Og det er det jeg foreslår at du gjør nå.
Bli sittende.
Hold munn.
Og neste gang du kaller en svart mann "onkel Tom", søster,
hadde det vært bedre om mannen
ikke nettopp hadde dratt den hvite mannen din ut av rommet i håndjern.
De slapp meg ut. Jeg må melde meg. Latterlig. Jeg forstår det ikke.
Hvorfor kom du bort til meg på Carl og Joys fest?
-Hæ? -Da vi møttes. Hvorfor kom du bort?
-Hvorfor jeg... Kenny? Nå? -Si det.
-Si det igjen. -Vennen min.
Du...
Fordi...
-Fordi jeg stirret på deg? -Nei, jeg stirret på deg. Jeg måtte bare.
-Mer, da? -Jeg...
Tror du at Jamal har rotet seg opp i...
Vi sto på terrassen hos Carl og Joy og stirra på hverandre...
Ja, vi gjorde det. Vi kunne ikke ta øynene fra hverandre.
-Og så gikk jeg bort. -Du gikk bort til meg.
-Hjertet hamret, klarte knapt å snakke. -Masse jenter spradet til og fra baren.
Men du så aldri på dem. Du fortsatte å gå, og så så du på meg.
Ja.
-Så så du opp. -Ja.
Rett forbi meg. "Ok, kanskje ikke", tenkte jeg.
-Men jeg... -Du...
-La hånden min på skulderen din. -Og så pekte du på en fugl...
i et tre.
-En nydelig liten rød fugl. -Den fløy av gårde.
Du sa at den var lei av å være den nest vakreste skapningen på festen.
-Det var det du sa. -Det stemmer.
Du... Kom hit.
Det går bra.
-Alt rakner. Nå rakner alt sammen. -Kenny.
Jeg vet at du ikke kommer tilbake.
Det gjør så vondt, Scott.
Det gjør så vondt.
Det er nesten ikke til å holde ut at hun er hvit i tillegg.
Jeg elsker henne ikke.
Hvorfor, da?
Jeg ville...
Jeg vet ikke...
-Kenny. Ken. -Nei.
Vi har skapt et praktfullt menneske, ikke sant?
Det har vi.
Før du kom tilbake, tenkte jeg på den gangen vi kranglet...
Jeg husker ikke hva vi kranglet om. Jamal var baby, og jeg var opprørt.
Han trodde at jeg gråt på grunn av lyn og torden.
-Det husker jeg. -Så sa han: "Ikke gråt, mamma.
Det er bare Gud som tar bilder av regnet."
Ja, det skrev vi i minneboka hans.
Han grep etter tårene mine
med de bitte små hendene og prøvde å sette dem tilbake i øynene mine.
I går kveld sa jeg til ham...
Hva da?
Hva?
Ken. Kenny?
Vi var begge rasende. Han skrek til meg. Jeg...
-Hva gjorde du? -Jeg sa ting til ham.
-Hva slags ting? -Å, herregud.
-Grusomme... -Du.
Stygge...
ting en mor aldri skal si til barnet sitt.
-Ok. -Å, herregud.
Jeg vil bare holde ham.
Jeg vil se ham i øynene og bare...
Jeg vil ta hvert et ord jeg sa ut av hodet hans igjen
og begrave dem i jorda. Fy søren. "Skyt purk."
Jeg skulle gått ut med barberblad og pirket det av bilen hans.
-Nei. -Så fort jeg så det.
Det skal ikke ha noe å si. Det er ikke din eller hans feil.
Skal aldri si noe stygt. Må bare vite at det går bra.
-Det går bra med ham. -La det gå bra med ham.
Det går bra med ham.
Deres sønn, Jamal Connor, satt i baksetet som passasjer
i en bil sammen med en Jarvis Bell og en DeShawn Rolle.
Bell var etterlyst på bakgrunn av besittelse av marijuana.
Bilen ble fanget opp av en sivilpatrulje ved Scott Projects i Liberty City,
der sjåføren ble sett i det han kjøpte en liten pose marijuana.
Fy søren.
Etter kjøpet kjørte de vestover på 79th Street,
og da kjørte en politibil bort til dem.
Betjent Rodney Banks, som hadde vært vitne til kjøpet,
stoppet bilen.
Kameraet i patruljebilen viser at Banks nærmer seg førersiden av kjøretøyet.
Mr. Bell kjørte bilen.
Betjenten går tilbake til sin bil med legitimasjonen til guttene,
og begynner å undersøke dem på sin bærbare PC.
Etter omtrent 30 sekunder går Mr. Bell ut av kjøretøyet
og går mot betjenten.
Betjenten trekker våpen og får Mr. Bell i bakken.
-Herregud. -Når betjenten ber om forsterkninger,
kommer DeShawn Rolle ut bak i bilen.
Betjenten sikter våpenet mot Rolle.
I det øyeblikket går Jamal Connor ut og prøver å plassere hendene på panseret.
-Nei. -Det er vått. Han kan ha sklidd.
Jarvis Bell reiser seg samtidig og prøver å løpe av gårde.
Nå står betjenten overfor alle tre som var i bilen.
En av dem har arrestordre. Han har ikke lett etter våpen i bilen.
Å nei.
Han skyter tre skudd mot den mistenkte som løper.
Enten et streifskudd eller en rikosjett, vi vet ikke, treffer Jamal Connor i hodet.
Han dør momentant.
-Jeg kondolerer virkelig. -Nei!
-Vi åpner full etterforskning. -Nei!
Dere skal få et øyeblikk alene.
Jeg får ikke puste.