NETFLIX PRESENTERAR
FÖRSVUNNEN LILY BRIDGES
SASAGAWA ÖVERSÄTTNINGSBYRÅ
-Du är tillbaka. -Ja. Äntligen.
Har du sett nyheterna?
Nej .
Herregud. Var är den?
Yamada-san, har du tidningen?
Här.
KROPPSDEL HITTAD I TOKYOBUKTEN
De säger att det kan vara Lily.
Han bad mig att ge dig den.
-Nåt mer? -Vad tjatar du på mig för?
För att du kan få mig dödad, inspektören.
Lucy.
Lucy?
Vad är det?
BASERAT PÅ SUSANNA JONES ROMAN
Jag är kriminalinspektör Oguchi.
Det här är inspektör Kameyama.
Vi har några frågor.
Okej?
Okej.
Vad är ert namn?
Louisa Fly.
Det står på mitt uppehållstillstånd.
-Hur gammal? -Det står också där.
Vad är ert yrke?
Jag är översättare på Sasagawa.
Så ni talar japanska?
Självklart.
Ni sa inte det.
Ni frågade inte.
-Varför sa ni inte att hon är översättare? -Förlåt, jag visste inte.
-Gör ditt jobb. -Förlåt.
-Jag väntade mig inte en sån attityd. -Försiktigt, jag förstår allt.
Berätta om kvällen då Lily Bridges försvann.
Ni verkar ha varit den sista hon pratade med.
Vi pratade i en minut eller så.
Hon gick därifrån.
Så jag gick in igen.
Inte enligt er granne.
Hon sa att ni lämnade er lägenhet några minuter senare utan paraply.
Ja.
Så det var inte sista gången ni såg henne?
-Jag hann inte ifatt henne. -Varför följde ni efter?
Hon hade nåt som var mitt. Jag ville ha tillbaka det.
-Vad var det? -Min kappa.
Så ni pratade med henne igen?
Nej. Jag sa ju att jag inte hittade henne.
Ni antog att hon gick till stationen?
-Är det konstigt? -Och ni såg henne aldrig igen?
Svara mig!
Hur många gånger måste jag svara på samma fråga?
Fröken Fly...
Hur länge har ni varit i Japan?
Fem år och två månader.
Har ni familj här?
Nej, det är bara jag.
Vad jobbar er far med?
Han är elektriker.
Bröder och systrar?
Sju bröder.
Sex, faktiskt.
En av dem dog.
-Ni är självklart ogift. -Självklart.
-Har ni en pojkvän? -Nej.
Är ni säker?
Helt säker.
Borde du inte be om tillåtelse?
Jag ber aldrig.
Varför inte?
Då förlorar man bilden.
-Blir inte folk irriterade? -Jag fotograferar inte människor.
Vad tar du bilder av då?
Vatten.
Byggnader.
Spegelbilder.
Såna saker.
Men...du fotograferade mig.
Jag heter Teiji.
Louisa Fly.
Men alla kallar mig Lucy Fly.
Här jobbar jag.
Gör du?
Vad är det för slags kamera?
Olympus OM-1.
Med ett Zuiko-objektiv, 50 mm.
-Väldigt snabbt. -Intressant.
Är det?
Inte precis.
Jag försöker bara föra ett samtal.
Varför?
Det är vad normala människor gör.
-Men du är inte normal. -Inte du heller.
Så låt oss inte låtsas.
Okej.
Låt oss bara vara ärliga mot varandra, från början.
Hela dagarna ser jag folk prata
och säga en massa saker utan att säga vad de egentligen tänker.
Ja.
Så...
...vad tänker du egentligen på?
Berätta allt.
Allt?
Jag utmanar dig.
Visst.
Nudlarna är för varma och buljongen är för salt.
Det här är den konstigaste dejt jag varit på, om det ens är en dejt.
Jag borde inte lita på en främling jag just träffat och jag borde nog gå.
Varför gör du inte det?
För att jag är attraherad av dig.
Lite.
Det är bra.
Bra.
-Nu får du vara ärlig mot mig. -Det ska jag vara.
Vad tänker du?
-Jag vill fotografera dig. -Det har du redan gjort. Vad mer?
Det är allt jag tänker.
Min hemlighet.
-Det här stället är fantastiskt. -Tack.
-Bor du här ensam? -Ja. Inte många människor har varit här.
Vänta här.
Jag kommer strax tillbaka.
Var vill du att jag ska stå?
Var som helst.
Vad vill du att jag ska göra?
Vad som helst.
Jag har aldrig blivit fotograferad förut.
Inte på riktigt.
Då blir jag den första.
Kom.
Tack och lov.
Hör du?
Bara efter jordbävningar...
...hör man den.
Ja.
Ja, det gör jag. Vad är det?
Min vän organiserar ett särskilt evenemang för Tanabata-festivalen
och bad oss att uppträda.
Men det ger oss bara två månader.
Vi klarar det kanske om vi kan öva två gånger i veckan.
Exakt. Låt oss försöka.
Lucy.
Jag har en födelsedagspresent till dig.
Har ni?
Det är bara nåt litet...
...som jag har jobbat på.
Tack så mycket.
Grattis på födelsedagen.
Jag har många hemma. Jag odlar dem själv.
Jag ger normalt inte bort dem.
Jag älskar den.
Lucy Fly! Hur är läget?
-Bra sjunget. -Ja? Tack. Jag gör mitt bästa.
Kom och hälsa på den nya rekryten.
Hon verkar ha svårt att anpassa sig, som om hon har landat på månen eller nåt,
så allt du kan göra för att hjälpa henne vore toppen. Okej?
Lucy, det här är Lily. Lily, Lucy Fly.
-Hej. -Hej.
Grattis på födelsedagen!
-Tack, Natsuko. -Är det din födelsedag?
Tack för att du bjöd mig på din födelsedagsfest.
Det är inte riktigt det, men varsågod.
Drinkar till födelsedagstjejen. Vi har champagne.
-Sapporo, tack. -Samma här.
-Okej. -Jag hjälper dig.
Här, förlåt.
-Du kan... -Okej.
-Hur länge har du varit i Japan? -Bara i tre veckor nu.
Det har varit helt galet. Allt är så annorlunda.
-Ja, det är väl därför vi alla är här. -Absolut.
Jag hade fått nog av D.C. Jag måste därifrån.
Var kommer du ifrån?
Sverige, ursprungligen.
Men det var länge sen. Så jag ser mig som härifrån nu.
Japanska Lucy.
-Bob sa att du letar bostad. -Ja, jag måste hitta nåt.
Jag har fått utslag av all stress. Men jag jobbar på en bar just nu
och pappa har skickat pengar, men det är svårt att hitta nåt,
särskilt om man inte talar språket.
-Ja. -Jag hörde att du talar bra japanska.
Den är okej.
Du är lyckligt lottad. Jag önskar jag kunde det.
-Jag ska döda dig, Bob. -Varför då?
Vi har inget gemensamt. Jag vill inte behöva ta hand om henne.
Det behöver du inte. Men hon är ny, så jag...
Tokyo har massor av nykomlingar. Om jag tog hand om alla,
skulle jag inte ha ett eget liv.
Visst. Förlåt att jag öppnade min stora käft.
Det är bara... Hon är ganska välskapt.
Än sen?
Okej. Vad du än säger.
Nästan klart.
Sen stoppbad.
Och slutligen fixerbad.
Den här är också bra.
Jag gillar det här märket.
-Mitt ärr? -Ja.
Så vackert.
-Så hur går det med killen du träffade? -Bra.
Har han ett sojaansikte eller ketchupansikte?
Vad?
Vi säger det för att beskriva om en japan ser österländsk eller västerländsk ut.
Mer soja, antar jag.
Så...
...hur är allt?
-Vad menar du? -Du vet.
-I sovrummet? -Vi har inte gjort nåt än.
Inte?
-Tar ni det långsamt? -Det är inte upp till mig.
Perfekt.
Jag måste byta film.
Vad gör du?
Jag bad dig inte göra det.
-Den är väldigt åtsmitande. -Ja.
Det är en furisode. De bärs vid glada tillfällen.
De är väl för ogifta kvinnor?
De är för unga ogifta kvinnor.
Så där.
Nu är det klart.
Titta.
Så fin.
Det är inte så lätt för ogifta kvinnor i Japan.
Nej, det är svårt.
Har du nånsin funderat på att gifta dig?
Nej.
På grund av mitt jobb. Du vet, jag är domare.
Det är lite skrämmande för de flesta män.
Och dessutom är jag för gammal nu.
Du är fortfarande ung.
Inte i japanska mäns ögon.
Jag kan kanske träffa en änkling.
Eller en gammal man med hälsoproblem.
Men jag vet inte när jag skulle ha tid.
Sant.
Jag har mitt jobb, mina vänner, stråkkvartetten.
Det är mycket att ge upp för att byta nån gammal gubbes blöjor.
Det måste vara Yamamoto-san.
Jag går och hjälper henne med kakorna.
Lucy, ring efter en ambulans!
Yamamoto-san!
-Berätta. -Yamamoto-san dog i dag.
Hon föll nedför trappan när jag tog emot henne.
Hon bröt nacken.
Döden förföljer mig. Det har den alltid gjort.
-Jag förstår. -Nej, det gör du inte.
Du förstår inte ens hälften.
Du berättar, när tiden är mogen.
Och jag ska berätta saker om mig.
Första gången vi sågs, visste jag att vi kunde vara uppriktiga.
Jag visste det.
Låt mig visa dig nåt.
Min moster uppfostrade mig.
Efter hennes död lämnade jag Kagoshima och kom till Tokyo.
Hon är vacker.
Vi lever i en atmosfär av död.
Men vi lever.
Känner du nån som heter Teiji Matsuda?
Ja, det gör jag.
Kände Lily Bridges honom?
Ja.
-När träffade du honom första gången? -Den 3 maj.
Du verkar väldigt säker på det.
Det var datumet.
Var han...
...din pojkvän?
Under en tid.
Varför sa du inte det när jag frågade förut?
Han frågade i fel tempus.
Det här är en mordutredning. Förstår du?
Och vi misstänker att det var nån hon kände.
Det här är väldigt allvarligt.
Varför är du så ohjälpsam?
Ni är inte som japanska kvinnor.
Jo, det är jag.
Jag förstår inte hur man kan hitta om inga gator har namn.
Jag får väl bara lära mig nummer.
Tack.
Jag älskar det här. Det är så japanskt.
Jag drömde om ett sånt här hus, men i min dröm var det en trädkoja.
Det är perfekt.
-Köket är litet. -Jag lagar inte mat.
Hur visste jag det?
Den enda riktiga nackdelen är att det är ett gammalt hus,
så om det blir jordbävning...
Jag bryr mig inte. Det har klarat sig hittills.
Sant.
Vi lämnar in en ansökan.
Okej.
Säger du till henne åt mig?
Självklart.
Titta.
Det är konstigt hur alla stirrar på en i Japan.
Det är som om man är känd.
En del blir beroende av det.
Som Bob?
Som Bob.
-Men han är ganska sexig, eller hur? -Jag ser honom inte på det sättet. Nej.
-Har du en pojkvän? -Ja.
Vad heter han?
Han heter Teiji.
Teiji.
Kontraktet ser bra ut.
Jag kan be en advokat på Sasagawa att dubbelkolla det.
Tack. Jag är så imponerad av att du ens kan läsa det.
-Jag kan ta er beställning. -Beställer du en kaffe åt mig?
Ett ögonblick, tack.
Du måste kunna beställa själv.
Hur ska du överleva om du inte kan be om nåt?
Jag vet inte.
Om du vill ha kaffe säger du "Koohii o hitotsu", som betyder en,
och "kudasai" som betyder tack.
Koohii o...
-...hitotsu... -Hitotsu kudasai.
Kudasai.
Just så.
Ursäkta mig.
Koohii o hitotsu kudasai.
Vad vill ni ha?
Koohii o hitotsu kudasai.
Samma här.
Det är otroligt att hon förstod det.
Titta.
Ljuset, skuggan, allt är precis rätt.
När började du fotografera?
I skolan.
Jag var alltid i mörkrummet.
En gammal lärare, herr Hyakutake, lärde mig.
Det var ett dussin personer i fotoklubben,
men alla slutade och det var bara jag kvar.
Jag har läst att när västerlänningarna anlände till 1800-talets Japan
ville de fotografera lokalborna, men...
...de lät dem inte göra det.
De trodde att det skulle stjäla deras själ.
Det kan jag förstå.
Motivet ger alltid nåt, nån del av sig själv, till fotografen.
Om jag tog en del av din själ varje gång jag tog ett foto...
...skulle du ändå låta mig göra det?
Du vet nog svaret på den frågan.
Jag ska lägga undan dem.
-Ska du låsa in dem? -Ja.
Vad har du mer där inne?
Ville inte Teiji komma i dag? Jag måste få träffa honom nån gång.
-Det får du. -Trivs ni bra ihop?
Ja. Toppen.
Berätta mer.
Vi är väl lite udda båda två, antar jag, men vi passar bra ihop.
Det låter perverst.
Håll käften.
Bandet har ett gig igen nästa vecka. På Downbeat Club i Ikebukuro.
-Det är bra. -Ja.
Ja, det är rätt coolt.
De här musikerna är de bästa jag nånsin spelat med.
Jag hade några band hemma i England, men det är så mycket negativitet där.
Ja.
Det är nog det jag gillar mest med Japan. Man får en andra chans.
Kära nån. Titta.
Jösses!
-Det är så vackert. -Fantastiskt.
Jag älskar Japan.
-Tog nån med en kamera? -Inte jag.
-Nej. -Nej.
Och hur säger man...
-..."god morgon"? -Ohayo gozaimasu.
Och sen...
..."hur mår du?"
Gen-ji?
Gen-ki...desu-ka.
Och om du träffar nån för första gången säger du:
-"Yoroshiku onegaishimasu." -Herregud.
Helvete också.
Okej, sätt dig ner.
-Nej, jag... -Sätt dig.
-Jag ska ta av dig skon. -Vad?
Gör det här ont?
Tryck mot min hand.
-Den är inte bruten. Bara stukad. -Vad hände?
Jag föll på den här och Lily leker sjuksköterska.
Nej. Jag jobbade på George Washington- sjukhuset. Jag är sjuksköterska.
-Är du? -Ja, jag har inte alltid varit bartender.
-Varför hoppar du inte i här? -Jag ska gå i med Lucy.
Men kanske senare.
Hur är det med vristen?
Det är bättre.
Tror du att Teiji skulle trivas här?
Ja, det tror jag.
Han älskar vatten och...
...spegelbilder. Han skulle fotografera allt.
Jag älskar att fotografera, men jag är inte så bra.
-Säljer han sina bilder? -Jag tror inte det.
Men...jag vet inte.
Vad gör han med dem då?
Jag vet inte.
Jag önskar jag fick träffa honom.
Du och jag kan väl gå till nudelbaren en kväll?
-Jag vet inte. -Kom igen, det blir kul.
Ja, visst.
Teiji, jag undrade...
Varför gör du inget med dina foton?
Inte de av mig, såklart, men...
...de av stan. De är riktigt bra.
-Jag vill inte. -Inte?
Jag menar...
-...varför tar du dem? -Jag samlar på dem.
För vad?
Min samling.
Du kan ha en utställning.
Eller sätta dem i en bok och låta folk se dem.
Varför är det så viktigt för dig?
Förlåt.
Jag måste till jobbet.
-Får jag träffa dig i helgen? -Jag måste jobba.
-Ja, men... -Jag ringer dig.
Okej.
Vad gör du?
Förlåt.
De är privata.
Spionerar du på mig?
Varför gjorde du det här?
Vem är hon?
Hon heter Sachi.
-Var ni tillsammans? -Ja. Jag måste tillbaka till jobbet.
Var är hon nu?
Jag vet inte. Hon är borta.
Bara "borta"?
Vi gjorde slut. Hon gav sig av. Jag försökte inte hitta henne.
När jag träffade dig slutade jag tänka på Sachi.
Förlåt. Snälla, glöm att jag nånsin gjorde det här.
-Jag måste tillbaka till jobbet. -Håll om mig.
Jag borde inte ha gjort så. Men jag tänker på dig jämt, varje sekund.
-Jag ville veta mer om dig. -Det var inte rätt sätt.
Jag vet.
Du måste lita på mig.
Det ska jag.
Jag fick just ett brev från mamma och det tog åtta dagar att komma fram.
Jag vet.
Det är faktiskt snabbt.
Och telefonerna!
Jag pratade med min väninna i 20 minuter och det kostade över 100 dollar.
Det är bättre att inte ringa.
Jag gillar att vara avskuren. Det är jätteskönt.
Saknar du din familj?
Nej.
Hur är nudlarna?
-Kanon. -Jättegoda.
Jag slutar jobba snart.
Vill ni gå nånstans?
Det börjar bli sent. Lily vill nog komma hem.
Skojar du? Jag går gärna ut.
Kan vi gå?
Snälla?
Visst.
-Toppen. -Ja.
Bra.
Herregud. Han är så gullig!
Gullig?
Han är inte gullig. Kattungar är gulliga.
Okej, han är ursnygg. Och han är så lång.
Jag trodde japanska killar var korta.
Det är nonsens. Det är bara en stereotyp.
Hej! Jag var i närheten.
-Hej! -Jag vill inte störa om Teiji är här.
-Han kommer inte hit. -Jag har whisky.
Ditt hus är så fint.
Det är så mycket finare än mitt.
-Men inget träd. -Nej, inget träd.
Du har inga bilder av Teiji nånstans.
Han gillar inte att bli fotograferad.
Det var verkligen kul att träffa honom häromkvällen.
Han är besatt av dig.
-Varför säger du det? -Jag ser det. Jag vet hur män är.
Vilket stjärntecken är du?
Jag tror inte på allt det där.
Varför?
Min personlighet är en kombination av mina gener,
min uppväxt, mina föräldrar, min skola. Inget att göra med stjärnorna.
Oxe.
Du kom till min födelsedag.
Ja, men jag ser det också.
Jag kan spå i händer också.
Och med tarotkort.
Kan du?
Ibland i baren måste jag passa mig när jag ger folk växel
så att jag inte ser saker i deras handflator.
Jaha.
Jag gör verkligen det.
Varsågod.
I det förflutna ser jag...
...en tomhet eller en...
...tystnad.
Och sen har du de här tre skårorna i linjen.
En tidigt, sen en till och sen en tredje.
Vad betyder de?
Abrupt förändring.
Olyckor.
Död.
Vad mer?
Vad ser du om framtiden?
Som Teiji, menar du?
Det är väldigt komplicerat. Jag kan inte läsa det.
Kom igen.
Ledsen.
Du reagerade helt klart på nåt.
Det är som ett fönster som öppnas där jag kan se saker.
Sen blir det immigt och jag kan inte vara säker på nåt.
-Jag menade inte att skrämma dig. -Jag är inte skrämd.
Vill du ha whisky?
Definitivt.
-Är du okej? -Jag tror det.
-Jag tror att det har slutat. -Ja, jag tror det.
Hör du?
Jag vet inte.
Det är jordskalvsfågeln.
Det är vad Teiji kallar den.
Den sjunger alltid efter ett jordskalv.
Ja.
Jag hör den.
Det är vackert.
Nu sover vi igen.
Jag behöver inte te.
Jag försöker bara vakna till.
Jag sov jättebra i natt.
Förutom jordskalvet.
Allvarligt?
Det kan inte ha varit stort. Jag måste ha sovit igenom det.
Nej, vi var vakna båda två.
Konstigt.
Jag minns inte.
Det ser ut att bli regn. Får jag låna en kappa?
Visst.
Den är där inne.
Garderoben.
Jag undrade om du vill följa med mig till ön Sado.
Min vän Kato-san,
hon är med i stråkkvartetten, hon är därifrån,
och hon säger att det är som att resa tillbaka i tiden.
När då?
Nästnästa helg.
Det är en konst- och kulturfestival...
Ska du inte åka med Teiji?
Jo, om han får ledigt från jobbet.
Jag måste fundera på det för Bob bjöd mig till en konsert som han...
Inte den.
Förlåt.
Nej, ta den.
-Jag måste bara få tillbaka den. -Okej.
Tack. Jag fixar det.
Teiji...
...låt oss inte ta fler foton i dag.
Varför då?
Jag är trött på det.
-Okej. -Nej, jag menar, vi kan ta några till.
-Förlåt. -Nej.
Inte när du inte vill.
Brukade du gå ut i Shinjuku med Sachi?
Ibland.
Varför frågar du?
Natsuko, som jag jobbar med, har en syster som är med i ett band,
och de spelar på en klubb i morgon kväll.
Vill du gå?
Vi går aldrig ut. Vi skulle kunna gå.
Du vet, ha lite kul.
Bob kommer att vara där, och Lily, tror jag.
Okej, vi går.
-Vad tycker du? -Om vad?
Bandet?
De är bra.
Vad tycker du?
De är inte riktigt min grej.
De har en image.
De skrev visst just på ett skivkontrakt.
Du kommer dit.
Jag vet.
-Så är du och Lily tillsammans nu? -Nej. Hon är klurig.
Hon ger signaler, men hon fullföljer inte.
Vad menar du?
Vi låg med varandra. Och visst, det var bara en gång,
men sen planerade vi att gå på en musikfestival i Nagoya i helgen,
och hon ringde och ställde in utan anledning.
Okej.
När hon är intresserad är man den enda som existerar.
Sen går hon vidare till nån annan, som om man aldrig funnits.
Jag går till baren.
-Vill du ha en öl? -Jag tar en.
Två, tack.
-Hade du kul i kväll? -Ja.
Vad är det?
Du och Lily hade kul där ute.
Ja. Hon dansar bra.
Blev du svartsjuk?
Nej, inte alls. Hur så?
Jag ville att du skulle bli det.
Du är trots allt min flickvän.
Hur många flickvänner hade du innan Sachi?
Inte många.
Var du för upptagen i skolans mörkrum?
Ja.
När förlorade du din oskuld?
Du vet...
Med Sachi.
Gjorde du? Ingen innan dess?
Jag gillade inte riktigt tjejerna i min hemstad.
Inte?
Du, då? Din första gång?
Jag?
Det var inte särskilt romantiskt.
Jag var 14.
Jag åkte för att träffa min kompis hemma hos henne, men...
...hon var inte där.
Hon var på korgbollsträning.
Hennes pappa sa att han hade sitt eget...
...vodkabränneri i trädgårdsboden, så vi gick dit...
...och smakade.
Det var det.
Jag blev illamående efter det.
Ett par veckor senare.
Han blev inte...
...alltför glad, så klart, när jag berättade.
Och min kompis kom inte till skolan.
Han hade visst paddlat ut på havet i en kanot och kommit för långt ut.
Strömmen var för stark, sa de.
Han spolades upp på stranden några kilometer bort.
Och jag fick veta att barnet...
...tydligen inte fanns.
Tänker du fortfarande på honom?
Varje dag av mitt liv.
Är du glad att han är död?
Ibland.
Det är en gammal bok,
men den innehåller mycket om kulturen på Sado.
Det är en väldigt vacker ö, men inte många åker dit längre.
-Mår du bra? -Ja.
-Du verkar lite... -Allt är bara bra.
Hej.
-Vi borde köpa biljetter. -Jag har redan köpt en åt dig.
-Har du? -Ja.
Du har utslag.
Jag vet.
-Jag har lite kräm. -Nej, jag klarar mig.
Kommer Teiji?
Jag tror inte det.
Jag har inte sett honom sen i tisdags när vi gick till klubben.
Har det hänt nåt?
Nej. Han har bara varit väldigt upptagen på sistone,
och jag har jobbat på en översättning
-för el... -Där är han.
-Jag trodde inte att du skulle komma. -Varför inte?
-Det är kul att se dig. -Dig också.
Hej, Lily.
Hej, Teiji.
Vi går i!
Det är nog väldigt kallt och fullt av sjöborrar och...
-Än sen? -Kom igen, Lucy.
Okej.
Så Lily, du är sjuksköterska i USA.
-Det är en karriär. -Kanske.
Jag saknar sjukhuset, och det är tufft i baren.
Det är ett bra yrke, som nudelbaren.
Det ger mig all tid jag behöver för att tänka,
för min kropp tar hand om jobbet.
Ja. Men jag är en dålig bartender.
Ibland tror jag att kunderna ska hoppa över disken och servera sig själva.
Du är åtminstone inte nära döden varje dag.
Lucy.
Ja.
Det är en del av jobbet.
-Men... -Men vad?
Tre gånger har jag räddat liv så jag tänker hellre på det än...
...döden.
Det är min futon.
Jag gillar bara färgen. Det gör väl inget?
Kom och sätt dig.
Teiji kan sova här, och du kan sova bredvid mig.
Det här är en traditionell japansk frukost.
Jag skulle nog föredra traditionella japanska flingor.
Jag hörde om en guldgruva i Aikawa.
Den kunde vara kul att besöka.
Tydligen har de animatroniska dockor
som visar hur gruvarbetarna brukade jobba.
Jag skulle hellre se kusten och klipporna i Senkaku.
Vi kan väl göra båda?
Vi tar klipporna på morgonen,
och sen kyler vi av oss i guldgruvan i eftermiddag.
-Okej. -Bra.
Jag fattar inte att du just gjorde så.
Utsökt.
Fullt av näringsämnen.
-Förlåt. -Vad?
Vad hände?
Jag måste tillbaka.
Sätt dig.
Du har feber. Jag ska lägga ner dig.
-Nej. -Det är ingen fara.
Jag ska lägga ner dig.
-Jag mår uselt. -Jag vet.
Försök bara att ligga ner.
Lägg ner huvudet.
Det kommer att bli bra.
SADO GULDGRUVA
Lucy!
Där är du ju.
Ni lämnade mig på en jävla klippa.
-Din skjorta. -Tack.
-Fick du vår lapp? -Lapp?
Ja, vi lämnade en lapp under en sten om att vi skulle åka hit,
och att vi skulle hämta dig.
Nej, jag såg ingen lapp ligga där.
Den måste ha blåst bort.
Ja, kanske. Vi kanske blåser bort från världen allihop.
Mår du fortfarande dåligt?
Du kan ha ett virus, eller var det kanske fiskögat du åt.
Jag har piller på hotellet.
-Jag behöver inga. -Jag vill hjälpa.
Ja, säkert.
-Lucy, jag förstår inte. -Jag vet vad jag känner.
Och vad jag känner är inte rätt. Inte alls.
-Vi är ledsna. -"Vi"?
Vad pratar du om?
Följ med mig.
Det är som om naturen återkräver det.
Ja.
En plats för läkande.
Jag hoppas det.
Jag tycker verkligen om dig.
Min Lucy.
Hej då.
-Hej då. -Hej då.
Hej då, Lily.
Jag gjorde det.
Jag dödade Lily Bridges.
Hur då?
Berätta! Hur dödade du henne?
Jag slog in skallen på henne.
Med vad?
En tegelsten.
Det är bra att du pratar nu.
Berätta varför du gjorde det.
Det är bäst att ge oss så mycket information som möjligt.
Bäst för er, säkert.
Allt ni behöver veta är...
...att jag är skyldig.
Hej, det här är Lucy Fly.
Jag är inte inne just nu. Vänligen lämna ett meddelande.
Lucy, är du där?
Snälla, svara.
Jag måste prata med dig.
Snälla, ring mig.
Lucy, vad har hänt?
-Är du sjuk? -Jag mår inte så bra.
Jag repar mig om nån dag.
Jag tog med dem här.
-Är det nåt du vill prata om? -Nej.
Vad ska jag säga till jobbet?
Vad du vill. Jag slutar.
Slutar? Vad pratar du om, Lucy?
Gå, Natsuko.
-Jag är orolig för dig. -Gå, Natsu...
Får jag komma in?
Jag gjorde fel och jag är ledsen.
Älskar du honom?
Jag vet inte. På sätt och vis. Det gör mig lite vansinnig.
Jag bjöd med dig till Sado. Det var jag som presenterade er.
Jag vet att du är arg, och det är ingen ursäkt
men det finns kanske en större anledning till allt det här
-som vi inte förstår. -Såg du det i min handflata?
Drömde du att det inte var menat?
Han var den enda person som nånsin såg vem jag var!
Jag är ledsen, Lucy. Okej?
Jag är ledsen! Men snälla, släpp in mig!
Det känns som om nåt fruktansvärt kommer att hända.
Det har det redan gjort.
Louisa Fly.
Följ med mig.
Vi har fått svar på DNA-provet.
Det ser ut som om flickan i bukten inte var din vän trots allt.
Vem var det?
Vi vet inte.
Men...
...vi vet att det inte var Lily Bridges.
Det gör din redogörelse starkt tvivelaktig.
Mördade du Lily Bridges?
Nej.
Varför sa du det då?
För att jag ville döda henne.
Inser du att brottet du erkände är belagt med dödsstraff?
Vi har inte kunnat hitta herr Matsuda.
Vet du var han är?
Tror du att det är möjligt att Lily och herr Matsuda
kan ha rymt nånstans tillsammans?
Ja.
Jag trodde det.
Vi omklassificerar det här fallet som ett försvinnande.
Jag hade nog föredragit att hon var död.
Nåja...
...vi lever alla i vår egen verklighet.
Kanske trodde du på nåt sätt att du hade dödat Lily Bridges.
Men jag kände aldrig det.
Du bär skuld, men det kommer från en djupare plats.
Varför kom ni till Japan?
Varför frågar ni?
Berätta.
Det fanns ett träd.
Jag brukade klättra i det.
Ända upp.
Ibland...
...tog jag med en bok och läste.
En dag...
...kom mina bröder efter en fisketur med pojkscouterna.
Jag var åtta.
De omringade trädet
och började kasta kottar och stenar...
...på mig.
Jag sa åt dem att sluta.
Det låg en vass, tung sten på marken.
Jag såg min bror...
...Marcus, han hade sina händer på den.
Jag mötte hans blick.
Och hans arm lyftes.
Sen bara...
...hoppade jag...
...rakt på honom.
Marcus föll bakåt.
Hans huvud genomborrades
av en lång rostig spik som stack ut ur en bit trä.
Han försökte ställa sig upp med plankan kvar.
Och...
...återigen stirrade hans ögon på mig.
Han dog på sjukhuset samma natt.
Sjuksköterskan sa: "Det är inte ditt fel."
Jag visste inte vad hon menade.
Så jag sa bara...
"Okej.
Ja."
Från det ögonblicket...
...pratade jag inte på tre år.
Det är lätt att ignorera människor när de är tysta.
Så det är vad min familj gjorde.
Mina föräldrar var förkrossade.
Jag visste vad de tänkte om mig.
Så jag...
...planerade min flykt.
-Hur? -När jag var elva
började jag lära mig japanska.
Det är en väldigt sorglig historia.
Ja.
Men den har inget att göra med det här fallet.
Får jag gå nu?
Skriv på det här återtagandet.
LUCY - AXPLOCK
-Är inspektör Kameyama här? -Tyvärr, han är inte här just nu.
Vill ni lämna ett meddelande?
Nej.
Det behövs inte.
Han kommer i morgon.
Tack.
Teiji.
Hej, Lucy.
Jag har väntat på dig i två dagar.
Jag visste att jag var tvungen att komma, att du skulle förstå.
Jag var på polisstationen.
Vad berättade du för dem?
Om dig?
Inget.
Då...finns det hopp.
Lustigt ord.
Hopp.
Vi kan åka härifrån, norrut till Hokkaido.
Eller söderut, till Kyushu.
Min hemstad, Kagoshima.
Dit har jag alltid velat åka.
Vi åker i morgon.
Varför?
Följ med mig.
Snälla.
Du måste.
Det är slut.
Får jag komma in?
Varsågod.
Jag lagade just onigiri. Vill du ha en?
Det är bra. Tack.
-Är du säker? -Ja.
Jag är orolig för dig.
Förlåt.
-Det var ett misstag att flytta in hit. -Säg inte så.
Du har varit så vänlig.
Sörj honom inte.
Hon kom till min...
...dörr den kvällen, Lily.
Hon frågade om hon fick komma in.
-Jag släppte inte in henne. -Nej.
-Det var inte ditt fel. -Jo, det var det.
Tro mig. Det var det.
Kanske.
Men...
...på sätt och vis...
...räddade hon kanske ditt liv.
Det var varit andra också. Min bror...
...min väns far, Yamamoto-san.
Yamamoto-san?
Jag kan knappt gå uppför trappan utan att se hennes ansikte.
Får jag berätta en sak för dig?
Jag hade vaxat trappstegen två dagar tidigare.
Jag gör det bara en gång vartannat år.
Jag var orolig att de var lite hala.
Jag pratade med Yamamoto-san tidigare den dagen.
Jag varnade henne nästan.
Men...jag kom ihåg det först när jag hade lagt på.
Hon hade alltid på sig...
...väldigt mjuka tabi-strumpor.
Så...
...skulle du säga att det var mitt fel?
Undertexter: Kristina Donnellan