A NETFLIX BEMUTATJA
ELTŰNT: LILY BRIDGES
SZASZAGAVA FORDÍTÓVÁLLALAT
- Ohajó gozaimaszu. - Ohajó gozaimaszu.
Visszatértél.
Igen, végre.
Láttad a híreket?
Nem.
Istenem! Hol is van?
Yamada-szan, nálad van az az újság?
Tessék.
TESTRÉSZEKET TALÁLTAK A TOKIÓI-ÖBÖLBEN
Állítólag lehet, hogy Lily az.
Kérte, hogy adjam oda önnek.
- Még valami? - Miért vesz hülyére?
Mert akár meg is ölethet, nyomozó.
Hé, Lucy!
Lucy!
Mi az?
SUSANNA JONES REGÉNYE ALAPJÁN
Oguchi nyomozó vagyok.
Ő pedig Kameyama nyomozó.
Van néhány kérdésünk.
Oké?
Oké.
TOKIÓ, 1989
Hogy hívják?
Louisa Fly.
Rajta van a tartózkodási kártyámon.
Mennyi idős?
Az is rajta van.
Mi a foglalkozása?
Fordító vagyok a Szaszagavánál.
Beszél japánul?
Persze.
Nem mondta.
Nem kérdezték.
- Miért nem szóltak erről? - Elnézést, nem tudtam.
- Tegye a dolgát! - Sajnálom!
- Okoskodó típus. - Csak óvatosan!
Minden szót értek.
Meséljen Lily Bridges eltűnésének éjszakájáról!
Tudomásunk szerint önnel beszélt utoljára.
Úgy egy percet beszélhettünk.
Aztán elment.
És visszamentem a lakásba.
A szomszédja mást mondott.
Állítólag pár perccel később elhagyta a lakást esernyő nélkül.
Így volt.
Akkor mégsem ekkor látta utoljára?
- Nem értem utol. - Miért ment utána?
Nála volt valamim. Vissza akartam szerezni.
- Mi volt az? - A kabátom.
Beszéltek újra?
Nem. Mondtam, hogy nem találtam meg.
Azt hitte, az állomásra megy?
- Ez különös? - És többé nem is látta?
- Válaszoljon! - Hányszor válaszoljak ugyanarra?
Ms. Fly...
mondja, mióta él Japánban?
Öt éve és két hónapja.
Élnek itt rokonai?
- Nem. - Az apja mivel foglalkozik?
Villanyszerelő.
Vannak testvérei?
Hét fiútestvér.
Azaz hat.
Egyikük meghalt.
- És persze férje sincs. - Nincs.
- Van barátja? - Nincs.
Biztos?
Teljes mértékben.
Kérhetne engedélyt.
Sosem kérek.
Miért nem?
Lemaradnék a pillanatról.
- Nem zavarja az embereket? - Nem embereket fotózok.
Akkor miket?
Vizet.
Épületeket.
Tükröződéseket.
Ilyesmiket.
De... engem lefotózott.
Teiji vagyok.
Louisa Fly.
De mindenki Lucy Flynak hív.
Itt dolgozom.
Tényleg?
Milyen fényképezőgép ez?
Olympus OM-1-es.
50 milliméteres Zuiko objektívvel.
- Nagyon gyors. - Érdekes.
Tényleg?
Nem igazán.
Csak beszélgetni próbálok.
Miért?
Mint a normális emberek.
- De te nem vagy az. - Te sem.
Akkor ne is tegyünk úgy!
Oké.
Legyünk kezdettől fogva őszinték egymáshoz!
Az emberek egész nap beszélnek, mindenfélét mondanak,
csak azt nem, amire gondolnak.
Így van.
Szóval...
te mire gondolsz?
Mondj el mindent!
Mindent?
Nem mered?
Oké.
A tészta túl forró, a leves meg túl sós.
Ez életem legfurább randija, már ha egyáltalán az.
Valószínűleg nem szabadna bíznom egy idegenben, és el kellene mennem.
Miért nem teszed?
Mert vonzódom hozzád.
Egy kicsit.
Az jó.
Jó.
Most te legyél őszinte!
Az leszek.
Mire gondolsz?
Le akarlak fotózni.
Azt már megtetted. Mást még?
Csak erre gondolok.
A titkom.
Elképesztő ez a hely.
Köszönöm!
Egyedül élsz itt?
Igen. Nem sokan jártak itt.
Várj itt!
Mindjárt jövök.
Hova álljak?
Bárhova.
Mit csináljak?
Bármit.
Még soha nem fényképeztek le.
Megfelelően.
Akkor én vagyok az első.
Gyere velem!
Hála istennek!
Hallod?
Csak földrengés után...
Hallod?
Igen.
Igen, hallom. Mi ez?
Egy barátom programot szervez a Tanabata Fesztiválra,
- és azt kérte, hogy lépjünk fel. - De így csak két hónapunk van.
Talán ha heti kétszer gyakorolnánk, meg tudnánk csinálni.
Pontosan.
Próbáljuk meg!
Lucy!
Hoztam neked születésnapi ajándékot.
Tényleg?
Csak egy kis apróság...
Én készítettem.
Nagyon köszönöm!
Boldog születésnapot!
Sok ilyenem van otthon, én termesztem.
Általában nem ajándékozom el őket.
Imádom.
Lucy Fly! Mi a helyzet?
- Jól énekeltél. - Igen?
- Köszi. Igyekszem. - Igen?
Gyere, bemutatom az újoncot.
Nem találja itt a helyét, úgy érzi magát, mintha a Holdon járna.
Bármilyen segítség nagyszerű lenne.
Oké?
Lucy, ő Lily.
Lily, Lucy Fly.
- Szia! - Helló!
Boldog születésnapot!
- Köszi, Natsuko! - Szülinap?
- Köszi, hogy meghívtál a bulidra. - Hát, ez nem az, de azért szívesen.
Italt a születésnaposnak? Van pezsgőnk.
- Én sört kérek. - Jaj, én is.
- Oké. - Segítek.
Gyere, bocsi!
- Ide... - Oké.
Mióta vagy Japánban?
Még csak három hete.
Totál őrület az egész. Annyira más minden.
- Igen, gondolom, mind ezért vagyunk itt. - Megértem.
Elegem lett Washingtonból.
Hová valósi vagy?
Eredetileg Svédországba.
De az nagyon rég volt. Szóval most már idevalósinak érzem magam.
Japán Lucynak.
Bob mondta, hogy kellene valami lakhely.
Ja, kellene valami. Kiütéses lettem, annyit stresszeltem már miatta.
Most egy bárban dolgozom, és apám küld pénzt, hogy fusson lakhelyre.
De nehéz bármit is találni, főleg nyelvtudás nélkül.
- Igaz. - Hallottam, te jól beszélsz japánul.
Igen, jól.
Mázlista vagy. Bár én is úgy beszélnék!
Kinyírlak, Bob.
Miért?
Semmi közös nincs bennünk. A nyakamon fog ragadni.
Nem fog, csak... még új itt, szóval...
Tokió tele van újoncokkal, ha mindet istápolnám,
semmi életem nem lenne.
Jó, sajnálom, hogy jártattam a szám. Csak... elég jó csaj.
És akkor?
Oké, ahogy akarod.
Mindjárt kész.
Aztán a megszakítófürdő.
És végül rögzítőfürdő.
Ez is jó lett.
Tetszik ez itt.
- A hegem? - Igen.
Gyönyörű.
Hogy alakulnak a dolgok az új pasival?
Jól.
Szójaszószos arca van vagy ketchupos?
Tessék?
Így mondjuk, hogy egy japán keletinek vagy nyugatinak néz-e ki.
Szerintem inkább szójás.
Szóval...
mizu vele?
- Hogy érted? - Tudod.
- Az ágyban? - Még nem történt meg.
Tényleg?
- Lassan haladtok? - Nem rajtam múlik.
Tökéletes.
Filmet kell cserélnem.
Mit csinálsz?
Nem kértem, hogy vetkőzz.
- Nagyon szűk. - Igen.
Ez egy furiszode. Örömteli alkalmakkor hordják.
A férjezetlen nők hordják, igaz?
A fiatal férjezetlen nők.
Oké.
Tessék, kész is.
Nézd!
Annyira szép.
Nem könnyű egyedülálló nőként Japánban.
Nem, nehéz.
Sosem akartál férjhez menni?
Nem.
A munkám miatt. Tudod, bíró vagyok.
Ez a legtöbb férfinak riasztó.
És most már túl idős is vagyok.
Még fiatal vagy.
A japán férfiak szemében nem.
Egy özvegyet talán foghatnék.
Vagy egy betegeskedő vénembert.
De nem tudom, hogy lenne rá időm.
Értem.
Ott van a munkám, a barátaim, a vonósnégyes.
Nem akarom egy vénember pelenkáira cserélni ezeket.
Ez biztos Yamamoto-szan lesz.
Segítek neki a sütikkel.
- Konicsiva! - Koni...
Kjúkjúsa!
Lucy, hívd a mentőket!
Yamamoto-szan!
- Mondd! - Yamamoto-szan ma meghalt.
Leesett a lépcsőn, mikor köszöntem neki. Kitörte a nyakát.
Követ engem a halál. Mindig is így volt.
- Értem. - Nem, nem érted.
Kicsit sem érted.
Idővel majd elmeséled.
És én is mesélek majd magamról.
Már az első találkozásnál tudtam, hogy őszinték lehetünk.
Tudtam.
Mutatok valamit.
A nagynéném, ő nevelt fel.
Miután meghalt, Kagosimából Tokióba költöztem.
Gyönyörű.
Körbeleng minket a halál.
De mi élünk.
Ismer egy bizonyos Teiji Matsudát?
Igen, ismerem.
Lily Bridges ismerte?
Igen.
Mikor találkoztak először?
Május 3-án.
Nagyon pontosan tudja.
Aznap találkoztunk.
Maguk...
együtt jártak?
Egy ideig.
Miért nem mondta ezt korábban?
Rossz igeidővel kérdezte.
Emberölés miatt nyomozunk. Érti?
És erős a gyanú, hogy egy ismerőse tette. Ez nagyon komoly dolog.
Miért nem segít nekünk?
Maga más, mint a japán nők.
Így van.
Nem értem, hogy tudnak tájékozódni, ha egyik utcának sincs neve.
Gondolom, meg kell tanulnom a számokat.
- Ohajó gozaimaszu. - Ohajó gozaimaszu.
Köszönjük!
Imádom! Annyira japán!
Ilyen helyről álmodtam, csak az lombház volt.
Tökéletes.
- Kicsi a konyha. - Nem főzök.
Vajon miből gondoltam?
Az egyetlen hátránya, hogy régi az épület,
szóval földrengés esetén...
Nem érdekel. Eddig is kibírta.
Igaz.
Töltsük ki a papírokat!
Oké.
Elintéznéd nekem?
Persze.
Nézd!
Fura, ahogy mindenki megbámulja az embert Japánban. Mintha híres lennél.
- Egyesek teljesen függőjévé válnak. - Mint Bob?
Igen, mint ő.
De azért szexi pasi, nem?
Én nem ilyen szemmel nézek rá.
Van pasid?
Igen.
Hogy hívják?
A neve Teiji.
Teiji.
A szerződés jónak tűnik.
Átnézethetem még a Szaszagava ügyvédeivel is.
Kösz! Már attól is elájulok, hogy el tudod olvasni.
Felvehetem a rendelésüket?
Rendelnél nekem egy kávét?
Egy pillanat.
Meg kell tanulnod rendelni magadnak.
Hogy maradsz életben, ha rendelni sem tudsz?
Nem tudom.
Ha kávét kérsz, mondd azt: „kóhii o hitocu”,
ami egyet jelent, a „kudaszai” meg „kérek”.
Kóhii o...
- hitocu. - Hitocu kudaszai.
Kudaszai.
Így van.
- Elnézést! - Hai.
Kóhii o hitocu kudaszai.
Mit szeretne?
Kóhii o hitocu kudaszai.
Hai.
- Én is azt kérek. - Hai.
Őrület, hogy megértette.
Nézd!
A fények, az árnyék, minden pont jó.
Mikor kezdtél fényképezni?
Iskolában.
A sötétszobában éltem.
Egy öreg tanár, Mr. Hyakutake tanított.
Úgy egy tucatnyian jártunk a fotós szakkörbe, de végül csak én maradtam.
Egyszer azt olvastam, mikor a nyugatiak a 19. században Japánba érkeztek,
le akarták fényképezni a helyieket,
de ők nem hagyták.
Azt hitték, ellopják a lelküket.
Ezt megértem.
Az alany mindig ad valamit a fényképésznek, egy részt magából.
Ha minden fényképemmel elvennék egy darabot a lelkedből,
akkor is hagynád?
Azt hiszem, erre tudod a választ.
Ezeket elteszem.
Elzárod őket?
Igen.
Mit tartasz még ott?
Teiji nem akart jönni? Egyszer meg kell ismernem.
- Meg fogod. - Jól megvagytok?
Igen. Nagyon.
Mesélj még!
Azt hiszem, mindketten furák vagyunk, de jól összeillünk.
Pajzánul hangzik.
Hallgass már!
A zenekar jövő héten újra fellép. A Downbeat Klubban Ikebukuróban.
- Az jó. - Igen.
Ja, elég állat.
Nem játszottam még jobb zenészekkel.
Több bandában is voltam Angliában, de mind olyan negatív.
Igen.
Ez tetszik legjobban Japánban. Második esélyt kapsz tőle.
Úristen, nézzétek!
Hű!
- Olyan gyönyörű! - Lélegzetelállító!
Imádom Japánt.
- Van itt fényképezőgép? - Nincs.
Nálam sincs.
És az, hogy...
- „jó napot”? - Ohajó gozaimaszu.
És az, hogy...
„Hogy van?”
Gen-dzsi?
Gen-ki... deszu-ka.
És ha valakivel először találkozol, azt mondod:
- „Jorosiku onegaisimaszu.” - Úristen!
Csak... Basszus!
Oké, ülj le!
- Nem, semmi... - Ülj le!
- Leveszem a cipődet. - Mi?
Ez fáj?
Nyomd a kezemhez!
- Nem tört el. Csak ficam. - Mi történt?
Ráestem erre, Lily meg ápolónőt játszik.
Dehogy. A George Washington Kórházban dolgoztam ápolónőként.
Tényleg?
Igen, nem voltam mindig pultos.
- Miért nem jössz be? - Lucyval megyek.
Akkor talán később.
Hogy van a bokád?
Jobban.
Szerinted Teijinek tetszene itt?
Igen, gondolom. Szereti a vizet és...
a tükröződést. Mindent lefotózna.
Szeretek fotózni, de nem megy túl jól.
- Árulja a képeit? - Nem hiszem.
De... nem tudom.
Akkor mit kezd velük?
Nem tudom.
Bárcsak megismerhetném!
Egyik este elmehetnénk a tésztázóba.
- Nem tudom. - Na, jó buli lesz!
Jól van.
Teiji, azon gondolkodtam...
miért nem csinálsz valamit a fotóiddal?
Mármint persze nem a rólam készültekkel,
hanem a városról. Nagyon jók.
- Nem akarok. - Tényleg?
Akkor...
- miért készíted őket? - Gyűjtöm a képeket.
Mihez?
A gyűjteményembe.
Lehetne kiállításod.
Vagy kiadhatnád könyvben, hogy mások is lássák.
Miért olyan fontos ez neked?
Ne haragudj!
Megyek dolgozni.
Hétvégén találkozunk?
Dolgoznom kell.
- Igen, de... - Majd hívlak.
Oké.
Mit csinálsz?
Sajnálom!
Ez magánügy.
Kémkedsz utánam?
Miért csináltad?
Ő kicsoda?
A neve Sachi.
Együtt jártatok?
Igen. Vissza kell mennem dolgozni.
Hol van most?
Nem tudom. Elment.
Csak úgy elment?
Szakítottunk. Elment. Nem próbáltam megkeresni.
Miután rád találtam, többé nem gondoltam rá.
Sajnálom! Kérlek, felejtsd el ezt az egészet!
- Vissza kell mennem. - Ölelj át!
Nem lett volna szabad ezt tennem. De állandóan te jársz a fejemben.
- Többet akartam tudni rólad. - Ennek nem ez a módja.
Tudom.
Bíznod kell bennem.
Bízni fogok.
Levelet kaptam anyámtól, és nyolc nap alatt ért ide.
Tudom.
Az igazából gyors volt.
És a telefonálás!
Beszéltem a barátnőmmel vagy 20 percet. És több mint 100 dolcsiba került.
Nem nagyon telefonálok.
Szeretem az elszigeteltséget.
Nagyon jó.
Hiányzik a családod?
Nem.
Milyen a tészta?
- Állati. - Ízletes.
Nemsoká végzek.
Elmegyünk valahova?
Későre jár. Szerintem Lily haza akar menni.
Viccelsz? Szuper lenne.
Mehetünk?
Kérlek!
Persze.
- Állat! - Az.
Jó.
Istenem! Olyan cuki!
Cuki?
Nem cuki. A kiscicák cukik.
Oké, akkor helyes. És olyan magas. Azt hittem, a japán pasik alacsonyak.
Az hülyeség. Csak egy sztereotípia.
Szia! A környéken jártam.
- Szia! - Ha Teiji itt van, nem zavarok.
- Ő nem jár ide. - Hoztam whiskyt.
Olyan szép a házad.
Sokkal szebb, mint az enyém.
- De fa nincs. - Nem, az nincs.
Nincs egyetlen képed sem Teijiről.
Nem szereti, ha lefotózzák.
Örülök, hogy megismerhettem este.
Nagyon rád van kattanva.
- Miért mondod ezt? - Látom rajta. Ismerem a pasikat.
Mi a csillagjegyed?
Nem hiszek az ilyesmikben.
Miért?
A személyiségem a gének, a szüleim, a neveltetésem és az iskolám kombinációja.
Semmi köze a csillagokhoz.
Bika.
Ott voltál a szülinapomon.
Igen, de anélkül is tudom.
Tenyérből is jósolok.
És tarot kártyákból is.
Tényleg?
Néha, mikor elveszem az emberektől az aprót,
nem szabad a tenyerükbe néznem, mert látok ezt-azt.
Értem.
Tényleg így van.
Akkor hajrá!
A múltadban van valami...
üresség, vagy inkább...
csend.
És itt ez a három törés a vonalban.
Egy az elején, aztán még egy, majd még egy.
Mit jelentenek?
Hirtelen változást.
Baleseteket.
Halált.
Mi van még?
Mit látsz a jövőről?
Teijire gondolsz?
Bonyolult. Nem tudom kiolvasni.
Ne már!
Sajnálom!
Valamit egyértelműen láttál.
Mintha egy nyíló ablakon látnék ki. Aztán minden ködös és bizonytalan lesz.
- Nem akartalak kiborítani. - Nem borultam ki.
Whiskyt még?
Mindenképp.
- Jól vagy? - Azt hiszem.
- Szerintem vége. - Igen, azt hiszem.
Hallod?
Nem tudom.
A csendmadár.
Teiji így nevezi.
Mindig pont földrengés után dalol.
Á, igen.
Hallom.
Gyönyörű.
Aludjunk tovább!
Nem kérek teát.
Csak próbálok magamhoz térni.
Én nagyszerűen aludtam.
A földrengést kivéve.
Tényleg?
Nem lehetett túl nagy. Biztos átaludtam.
Mindketten ébren voltunk.
Fura.
Nem emlékszem.
Esőre áll. Kölcsönadsz egy kabátot?
Persze.
Ott van.
A szekrényben.
Nincs kedved eljönni velem a Szado-szigetre?
Katoh-szan, a barátnőm a vonósnégyesből,
onnan származik, és azt mondja, olyan, akár egy időutazás.
Mikor?
Jövő hétvégén.
- Művészeti és kulturális fesztivál lesz. - Nem Teijivel mész?
Ha el tud szabadulni a munkahelyről.
Át kell gondolnom, mert Bob elhívott egy koncertre, amit...
Ne azt!
Sajnálom!
Nem, vidd csak!
Csak kérem vissza.
Oké.
Köszönöm! Vigyázni fogok rá.
Teiji...
most ne készítsünk több fényképet!
Miért?
Nincs kedvem hozzá.
- Oké. - Ne, csinálhatunk még párat.
- Ne haragudj! - Nem.
Ha nem akarod, nem kell.
Sindzsukuban eljártál szórakozni Sachival?
Néha.
Miért kérdezed?
A kolléganőm, Natsuko testvére játszik egy zenekarban,
és holnap este fellépnek egy klubban.
El akarsz menni?
Sehova sem járunk. Elmehetnénk.
Tudod, szórakozni.
Bob is ott lesz, és... gondolom, Lily is.
Oké, menjünk!
- Mit gondolsz? - Miről?
A bandáról.
Jók.
Te mit gondolsz?
Nem jön be, nem az én világom.
Sajátos a fellépésük.
Most írtak alá egy lemezszerződést.
A te időd is eljön.
Tudom.
Együtt vagytok Lilyvel?
Nem. Fura lány. Küldözgeti a jeleket, aztán meg visszakozik.
Hogy érted?
Oké, szóval... szexeltünk. És tény, hogy csak egyszer,
de a hétvégén el akartunk menni egy nagojai fesztiválra.
Ő meg csak úgy indok nélkül lemondta.
Értem.
Amikor érdekled, nincs más a világon.
Aztán másra vált és levegőnek néz.
- Megyek a bárpulthoz. Kértek egy sört? - Én kérek.
Legyen kettő!
- Jól szórakoztál éjjel? - Igen.
Mi a baj?
Lilyvel nagyon jól elvoltatok.
Jól táncol.
Féltékeny voltál?
Egyáltalán nem. Miért?
Azt akartam.
Végül is a barátnőm vagy.
Hány barátnőd volt Sachi előtt?
Nem sok.
Túl sok dolgod volt az iskolai sötétszobában?
Igen.
Mikor vesztetted el a szüzességedet?
Tudod...
Sachival.
Tényleg?
Előtte senki sem volt?
Nem kedveltem az otthoni lányokat.
Tényleg?
És te? Az első alkalmad?
Nekem?
Nem volt túl romantikus esemény.
Tizennégy éves voltam.
Átmentem egy barátnőmékhez,
de ő nem volt otthon.
Netballedzésen volt.
Az apja elmondta, hogy van egy saját...
vodkalepárlója a fészerben, így odamentünk és...
megkóstoltuk.
Ott történt.
Utána elkezdtem émelyegni.
Pár héttel később.
Persze ő...
nem volt túl boldog, mikor elmondtam neki.
A barátnőm pedig nem jött iskolába.
Az apja kievezett egy kenuval a tengerre, és túl messze ment. Erős volt az áramlat.
Pár kilométerrel arrébb mosta partra a víz.
Én pedig megtudtam, hogy a baba...
nem is létezett.
Gondolsz még rá?
Minden egyes nap.
Örülsz, hogy meghalt?
Néha.
Ez egy régi könyv,
de sokat ír a szadói kultúráról.
Ez egy csodaszép sziget,
de már nem sokan járnak oda.
Minden rendben van?
Igen.
- Kicsit mintha... - Semmi bajom.
Szia!
Vegyünk jegyeket!
Már vettem neked.
- Tényleg? - Igen.
Kiütéses vagy.
Tudom.
- Adhatok egy kenőcsöt. - Köszi, nem kérek.
Teiji jön?
Nem hiszem. Nem láttam kedd óta, amikor a klubban voltunk.
Valami baj van?
Nem, csak sok dolga volt,
én meg fordítottam azokat az elektromos...
Ott van.
- Nem hittem, hogy eljössz. - Miért?
- Jó, hogy látlak. - Szintúgy.
Szia, Lily.
Szia, Teiji.
Menjünk be!
Valószínűleg jéghideg, tele van tengeri sünnel és...
- És akkor? - Gyerünk, Lucy!
Oké.
Szóval, Lily, te ápoló vagy Amerikában.
- Szép karrier. - Lehet.
A kórház tényleg hiányzik, és nem könnyű a bárban.
De szerintem jó munka, mint a tésztabolt.
Rengeteg időm van gondolkodni.
Mert a testem magától végzi a munkát.
Ja. De én nagyon rosszul csinálom.
Várom, hogy a vendégek átugorjanak a bárpulton kiszolgálni magukat.
Legalább nem lengi be a halál.
Lucy!
Igen.
Ez is hozzá tartozik.
- De... - De mi?
Mondjuk úgy, hogy háromszor is életet mentettem,
szóval inkább erre gondolok, mint...
a halálra.
BETAMETAZON-DIPROPRIONÁT KRÉM
Az az én futonom.
Tetszik a színe. Nem bánod, ugye?
Gyere, ülj le!
Teiji alhat itt, te meg itt, mellettem.
Ez egy hagyományos japán reggeli.
Hagyományos japán kukoricapehely jobb lenne.
Hallottam egy aranybányáról Aikavában.
Jó lenne megnézni.
Animatronikus bábukkal mutatják be, hogyan dolgoztak a bányászok.
Én inkább megnézném Szenkaku partját és szikláit.
És ha mindkettőre mennénk?
Reggel elmegyünk a sziklákhoz, délután meg hűsölünk az aranybányában.
- Oké. - Jó.
Ezt el se tudom hinni.
Ízletes.
Tele tápanyagokkal.
- Bocsánat! - Mi az?
Mi történt?
Visszamegyek.
Várj, ülj le!
Lázas vagy. Lefektetlek ide, jó?
- Ne! - Hé, semmi baj. Lefektetlek.
- Szörnyű érzés. - Tudom.
Dőlj le! Semmi baj.
Tedd le a fejed!
Nem lesz semmi baj.
SZADÓI ARANYBÁNYA
Lucy!
Hát itt vagy.
Ott hagytatok egy kibaszott szirttetőn.
- Az inged. - Köszönöm!
- Olvastad a cetlit? - Mit?
Egy kő alatt hagytuk az ingnél, írtuk, hogy ide jövünk,
- és visszamegyünk, ha nem jössz utánunk. - Nem láttam cetlit sehol.
- Biztos elfújta a szél. - Igen.
Lehet. Talán mindannyiunkat lefúj majd a világ széléről.
Rosszul vagy még?
Talán valami vírus, vagy a reggeli halszem.
A hotelben van gyógyszerem.
- Nem kell. - Csak segítenék.
Ja, az biztos.
- Lucy, összevissza beszélsz. - Tudom, mit érzek.
És amit érzek, az nem helyes. Egyáltalán nem.
Lucy!
- Belefeledkeztünk. - „...tünk”?
Miről beszélsz?
Gyere velem!
Mintha a természet visszahódítaná.
Igen.
A gyógyulás helye.
Remélem.
Nagyon kedvellek.
Az én Lucym.
Szia!
- Szia! - Szia!
Szia, Lily!
Én tettem.
Én öltem meg Lily Bridgest.
Hogyan tette?
Hogy ölte meg?
Betörtem a fejét.
Mivel?
Egy téglával.
Jó, hogy beszélni kezdett.
Miért tette?
A legjobb, ha minél több dolgot elmond nekünk.
Maguknak biztosan.
Csak annyit kell tudniuk,
hogy bűnös vagyok.
Halló, itt Lucy Fly.
Most nem vagyok itthon, kérem, hagyjon üzenetet!
Lucy, ott vagy?
Kérlek, vedd fel!
Beszélnünk kell.
Kérlek, hívj fel!
Mi az, Lucy?
- Beteg vagy? - Nem érzem jól magam.
Pár nap, és rendbe jövök.
Ezt neked hoztam.
Akarsz beszélni valamiről?
Nem.
Mit mondjak a munkahelyen?
Mondj, amit akarsz! Felmondok.
Felmondasz?
Lucy, miről beszélsz?
Menj el, Natsuko!
- Aggódom érted. - Menj el, Natsuk...
Bemehetek?
Tudom, hogy elcsesztem, sajnálom.
Szereted őt?
Nem tudom. Lehet. Begolyózok tőle, érted?
Én hívtalak meg a Szado-szigetre. Nélkülem még csak nem is ismernéd.
Tudom, haragszol, és ez nem mentség,
de talán van ennek valami mélyebb oka,
- amit mi nem értünk. - Láttad a tenyeremben?
Megálmodtad, hogy így kell lennie?
Ő volt az egyetlen, aki meglátta a valódi énemet.
Sajnálom, Lucy! Oké?
Sajnálom! Kérlek, bemehetek?
Úgy érzem, ennek rossz vége lesz.
Már megtörtént.
Louisa Fly.
Jöjjön velem!
Megvan a DNS-eredmény.
Úgy tűnik, az öbölben talált lány
nem a barátnője volt.
Ki volt az?
Nem tudjuk.
De...
azt tudjuk, hogy nem Lily Bridges.
Ez eléggé megkérdőjelezi a vallomása igazságtartalmát.
Megölte Lily Bridgest?
Nem.
Akkor miért mondta azt?
Mert meg akartam ölni.
Tudja, hogy halálbüntetéssel sújtandó,
amit bevallott?
Mr. Matsudát nem sikerült megtalálnunk.
Tudja, hol lehet?
Maga szerint lehetséges, hogy Lily és Matsuda
együtt elszöktek valahová?
Igen.
Gondoltam.
Átsoroljuk az ügyet az eltűnt személyek közé.
Jobban tetszett, mikor még halott volt.
Nos...
mind a saját valóságunkban élünk.
Valamiféleképpen talán azt gondolta, tényleg megölte Lily Bridgest.
De én nem hittem el.
Érzem önben a bűntudatot, de az mélyebbről ered.
Miért jött Japánba?
Miért kérdezi?
Mesélje el!
Volt ez a fa.
Régen sokat másztam fel rá.
Fel a tetejéig.
Néha...
felvittem egy könyvet és olvastam.
Egy nap...
megjelentek a testvéreim. Horgászni voltak a cserkészekkel.
Nyolcéves voltam.
Körbevették a fát,
és fenyőtobozokkal meg kövekkel kezdtek dobálni...
engem.
Mondtam, hogy hagyják abba.
Volt egy nehéz, éles kő a földön.
Láttam a testvéremet...
Marcust, amint megfogja.
A szemébe néztem.
És a karja felemelkedett.
Aztán...
leugrottam...
egyenesen rá.
Marcus hátraesett.
A fejét átszúrta egy hosszú rozsdás szög, ami egy deszkából állt ki.
Próbált felkelni, a deszka még a fejéhez volt ragadva.
És...
akkor ismét egymás szemébe néztünk.
Meghalt a kórházban.
Az ápolónő azt mondta, nem az én hibám volt.
Nem tudtam, hogy értette.
Így csak azt mondtam...
„Oké.
Ja.”
Ettől kezdve,
egészen három évig nem beszéltem.
A néma embereken könnyű átnézni.
Így a családom is ezt tette.
A szüleim összetörtek.
Tudtam, mit gondolnak rólam.
Így hát...
szökést terveztem.
- Hogyan? - Tizenegy évesen
elkezdtem japánul tanulni.
Nagyon szomorú történet.
Így van.
De semmi köze nincs ehhez az ügyhöz.
Elmehetek?
Írja ezt alá!
LUCY VÁLOGATÁS
Kameyama nyomozó itt van?
Sajnálom, most nincs itt.
Hagy neki üzenetet?
Nem.
Köszönöm, nem.
Holnap itt lesz majd.
Köszönöm.
Teiji.
Szia, Lucy.
Már két napja várok rád.
Tudtam, hogy ide kell jönnöm,
hogy megmagyarázzam.
A rendőrségen voltam.
Mit mondtál nekik?
Rólad?
Semmit.
Akkor...
még van remény.
Fura szó ez.
„Remény.”
Elmehetünk innen,
északra.
Hokkaidóra, vagy délre Kjúsúra.
A szülővárosomba, Kagosimába.
Mindig is vágytam rá.
Akkor holnap induljunk is!
Miért?
Gyere velem!
Kérlek.
Muszáj!
Vége van.
Bemehetek?
Tessék.
Készítettem egy kis onigirit. Kérsz belőle?
Nem kérek, köszönöm.
- Biztos? - Igen.
Aggódom érted.
Sajnálom!
Hiba volt ide költözni.
- Ne mondj ilyet! - Olyan kedves voltál.
Ne bánkódj Teiji után!
Aznap éjjel...
Lily eljött hozzám.
Azt akarta, hogy engedjem be.
- De én nem engedtem. - Ne!
- Nem a te hibád volt. - De, az volt.
Hidd el! Az volt.
Lehet.
De...
bizonyos módon...
talán megmentette az életedet.
Nem ő volt az egyetlen. A testvérem...
a barátom apja, Yamamoto-szan.
Yamamoto-szan?
Látom magam előtt az arcát, ha feljövök a lépcsőn.
Elmesélhetek valamit?
Két nappal korábban fényesíttettem ki a padlót.
Csak kétévente szoktam.
Aggódtam, hogy egy kicsit csúszós.
Aznap beszéltem Yamamoto-szannal.
Figyelmeztetni akartam.
De... csak azután jutott eszembe, hogy letettem.
Mindig...
nagyon puha tabi zoknit hordott.
Akkor...
ez most az én hibám volt?
A feliratot fordította: Szűcs Imre