NETFLIX UVÁDÍ
NEZVĚSTNÁ LILY BRIDGESOVÁ
PŘEKLADATELSTVÍ SASAGAWA
Jsi zpátky.
Jo, konečně.
Viděla jsi zprávy?
Ne.
Panebože. Kde to je?
Pane Yamada.
Máte noviny?
Tady.
ČÁST TĚLA NALEZENA V TOKIJSKÉM ZÁLIVU
Říkají, že to může být Lily.
Chtěl, abych vám to dala.
- Ještě něco? - Co jste nabroušená?
Protože mě můžou zabít, detektive.
Hej, Lucy.
Lucy?
Co?
PODLE ROMÁNU SUSANNY JONESOVÉ
Jsem detektiv Oguchi.
Tohle je detektive Kameyama.
Máme pár otázek.
Dobře?
Dobře.
TOKIO, 1989
Jak se jmenujete?
Louisa Flyová.
Je to na mé registrační kartě cizince.
Kolik vám je?
To je tam taky.
Jaké je vaše povolání?
Jsem překladatelka v Sasagawa.
Takže mluvíte japonsky?
Samozřejmě.
- To jste neřekla. - Neptali jste se.
- Proč mi to nikdo neřekl? - Nevěděl jsem to.
- Dělá chytrou. - Opatrně.
Všemu rozumím.
Řekněte mi o té noci, kdy zmizela Lily Bridgesová.
Podle všeho jste byla poslední, s kým mluvila.
Mluvily jsme asi minutu.
Odešla.
Tak jsem se vrátila dovnitř.
Podle vaší sousedky ne.
O pár minut později jste prý z bytu odešla bez deštníku.
Ano.
Takže to nebylo naposledy, kdy jste ji viděla?
- Nedohnala jsem ji. - Proč jste za ní šla?
Měla něco, co mi patřilo. Chtěla jsem to zpět.
- Co to bylo? - Můj kabát.
Takže jste s ní zase mluvila?
Ne. Řekla jsem, že jsem ji nenašla.
Myslela jste, že jde na nádraží?
- Co je na tom? - A už jste ji nikdy neviděla?
Odpovězte!
Kolikrát mám zodpovědět tu samou otázku?
Slečno Flyová,
jak dlouho jste v Japonsku?
Pět let a dva měsíce.
Máte tady rodinu?
- Ne, jen já. - Co dělá váš otec?
Elektrikáře.
Bratři a sestry?
Sedm bratrů.
Vlastně šest.
Jeden z nich zemřel.
- Jste tedy svobodná. - Ano.
- Máte přítele? - Ne.
Určitě?
Absolutně.
Neměl bys požádat o povolení?
Nikdy se neptám.
Proč ne?
Ten moment je pak pryč.
Lidi to neštve?
Nefotím lidi.
Tak co teda fotíš?
Vodu.
Budovy.
Odrazy.
A tak.
Ale... tys vyfotil mě.
Jmenuji se Teiji.
Louisa Flyová.
Ale všichni mi říkají Lucy Flyová.
Tady pracuju.
Opravdu?
Co je to za foťák?
Olympus OM-1.
Má objektiv Zuiko, 50 mm.
- Je velmi rychlý. - Zajímavý.
Vážně?
Ani ne.
Jen se snažím konverzovat.
- Proč? - Protože to normální lidi dělají.
- Ty ale nejsi normální - Ty taky ne.
Tak nepředstírejme.
Dobře.
Buďme hned od začátku upřímní.
Celý den sleduju, jak lidi mluví, aniž by řekli, co si opravdu myslí.
Aha.
Takže...
Co si opravdu myslíš?
Řekni mi všechno.
Všechno?
Vyzývám tě.
Ok.
Ty nudle jsou moc horké a vývar je moc slaný.
Tohle je nejdivnější rande v mém životě, jestli je to vůbec rande.
Neměla bych věřit někomu, koho jsem právě potkala,
a asi bych měla jít.
Proč to neuděláš?
Protože mě přitahuješ.
Trochu.
To je dobře.
Dobře.
Teď buď upřímný ty.
Budu.
Na co myslíš?
Chci tě fotit.
To už jsi udělal. Co dál?
To je vše, na co teď myslím.
Moje tajemství.
To je úžasný.
Děkuju.
Bydlíš tu sám?
Ano.
Moc lidí tu nebylo.
Počkej tady.
Hned se vrátím.
Kam se mám postavit?
Kamkoli.
Co mám dělat?
Cokoli.
Ještě mě nikdo nefotil.
Ne takhle.
Tak jsem první.
Pojď se mnou.
Díky Bohu.
Slyšíš to?
Jen po zemětřesení...
je slyšet.
Jo.
Jo, slyším. Co je to?
Jeden kamarád pořádá speciální akci na festival hvězd
a chce, abychom tam zahrály.
Ale to nám dává jen dva měsíce.
Kdybychom trénovaly dvakrát týdně, tak by to šlo.
Přesně.
Zkusme to.
Lucy.
Přinesla jsem ti dárek k narozeninám.
Opravdu?
Je to jen maličkost,
na které jsem pracovala.
Moc vám děkuji.
Všechno nejlepší.
Mám jich doma hodně. Pěstuji je sama.
Normálně je nedávám.
Páni.
Moc se mi líbí.
Lucy Flyová! Jak to jde?
- Pěkný zpěv. - Jo?
- Díky. Snažím se. - Jo?
Pojď se s někým seznámit.
Nemůže se tady zorientovat, má pocit, že přistála na Měsíci.
Bylo by super, kdybys jí pomohla.
Dobře?
Lucy, tohle je Lily. Lily, Lucy Flyová.
- Ahoj. - Ahoj.
Všechno nejlepší!
- Díky, Natsuko. - Máš narozeniny?
Díky za pozvání na oslavu.
No, vlastně to není, ale nemáš zač.
Jaký si dáš drink. Máme šampaňské.
- Dám si Sapporo. - Já taky.
- Dobře. - Pomůžu ti.
Promiň, tady si můžeš...
Ok.
Jak dlouho jsi v Japonsku?
Tři týdny.
Je to naprosto bláznivý. Všechno je tak jiný.
Jo, proto jsme asi všichni tady.
Chápu. Měla jsem toho v DC dost. Musela jsem odjet.
Odkud jsi?
Původně ze Švédska.
Ale to je už dávno. Teď se vidím jako odtud.
Japonská Lucy.
Bob říkal, že hledáš bydlení.
Jo, musím něco najít.
Mám takový stres, že mi vyskočila kopřivka,
ale teď dělám v baru.
Táta mi posílá peníze na bydlení,
ale je těžký něco najít, když neumíš jazyk.
Aha.
Prý umíš dobře japonsky.
Jo, jde to.
Máš štěstí. Taky bych chtěla.
Zabiju tě, Bobe.
Proč?
Nemáme nic společného. Nechci se o ni starat.
Nebudeš, jen... Hele, je tu nová, tak...
Jsou tu mraky přistěhovalců. Kdybych se starala o všechny,
neměla bych vlastní život.
Tak jo. Promiň, že jsem otevřel pusu.
Jen... je sexy.
No a?
Dobře. Jak myslíš.
Už to skoro je.
Teď přerušovací lázeň.
Nakonec ustalovač.
Tahle je taky dobrá.
Líbí se mi tohle znamínko.
Moje jizva?
Ano.
Tak krásná.
Jak to jde s tím klukem, co jsi potkala?
Fajn.
Má tvář jako sójovou omáčku nebo kečup?
Cože?
Tohle říkáme, když Japonci vypadají východně nebo západně.
Víc asi sója.
Tak...
jak jinak?
- Jak to myslíš? - Ty víš.
- V ložnici? - Ještě jsme nic nedělali.
Vážně?
- Jdete na to pomalu? - Není to na mně.
Perfektní.
Musím vyměnit film.
Co to děláš?
Nežádal jsem tě o to.
- Je to těsný. - Ano.
To je furisode. Nosí se ke šťastným příležitostem.
To je pro svobodné ženy, že?
To je pro mladé a svobodné ženy.
Dobře.
Hotovo.
Podívej.
Tak pěkná.
Svobodné ženy to v Japonsku nemají snadné.
Mají to těžké.
Chtěla ses někdy vdát?
Ne.
Kvůli mé práci. Jsem soudkyně.
Pro většinu mužů je to trochu zastrašující.
A kromě toho jsem už moc stará.
Jsi pořád mladá.
Ne v očích japonských mužů.
Možná bych našla vdovce.
Nebo staršího pána se zdravotními problémy.
Ale nevím, jak bych si našla čas.
Aha.
Mám práci, přátele,
smyčcové kvarteto.
Praní plenek starého muže by mě o hodně připravilo.
To musí být paní Yamamoto.
Půjdu jí pomoct s koláčky.
- Konichiwa! - Koni...
Kyukyusha!
Luci, zavolej sanitku!
Paní Yamamoto!
Povídej.
Paní Yamamoto dnes zemřela.
Spadla ze schodů, když jsem jí otevřela dveře. Zlomila si vaz.
Smrt mě následuje. Vždycky to tak bylo.
- Rozumím. - Nerozumíš.
Nerozumíš ani polovině.
Až přijde čas, řekneš mi to.
A já ti řeknu o mně.
Když jsme se poprvé uviděli, věděl jsem, že můžeme být upřímní.
Věděl jsem to.
Něco ti ukážu.
Moje teta, která mě vychovala.
Když zemřela, odjel jsem z Kagošimy do Tokia.
Je krásná.
Žijeme v atmosféře smrti.
Ale žijeme.
Znáte člověka jménem Teiji Matsuda?
Ano, znám.
Znala ho Lily Bridgesová?
Ano.
Kdy jste ho poprvé potkala?
3. května.
Zdáte se tím být jistá.
Bylo to naše rande.
Byl to...
váš přítel?
Na nějaký čas.
- Proč jste to neřekla, když jsem se ptal? - Použil jste jiný slovesný čas.
Vyšetřujeme vraždu. Rozumíte?
A máme podezření, že to byl někdo, kdo ji znal. Je to vážná věc.
Proč nechcete pomoct?
Vy nejste jako japonské ženy.
Ano, jsem.
Nechápu, jak může někdo něco najít, když nemá žádná ulice jméno.
Asi se budu muset naučit čísla.
-Ohayōgozaimasu. -Ohayōgozaimasu.
Podívejte se.
Děkuju.
Tenhle miluju! Je tak japonský.
O takovém místě se mi zdálo, ale ve snu to byl dům na stromě.
Je perfektní.
- Kuchyň je malá. - Nevařím.
To jsem si mohla myslet.
Jediná nevýhoda je, že je to stará budova,
takže v případě zemětřesení...
To je mi fuk. Už stojí dost dlouho.
To je fakt.
Podám žádost.
Dobře.
Řekneš jí to?
Samozřejmě.
Podívej.
Divný, jak se v Japonsku všichni dívají. Jako na někoho slavného.
- Někteří lidé jsou na tom závislí. - Jako Bob?
Jako Bob.
Je docela sexy, ne?
Já se na něj tak nedívám.
Máš přítele?
Mám.
Jak se jmenuje?
Jmenuje se Teiji.
Teiji.
Ta smlouva vypadá dobře.
Můžu říct jednomu právníkovi v práci, aby to zkontroloval.
Díky. Klobouk dolů, že to dokážeš přečíst.
Jste připraveny si objednat?
Můžeš mi objednat kafe?
Ještě okamžik, prosím.
Musíš si umět objednat sama.
Jak přežiješ, když se na nic neumíš zeptat?
Nevím.
Jestli chceš kafe, řekneš Koohii o hitotsu,
což znamená kafe. Kudasai znamená prosím.
Koohii o...
- hitotsu... - Hitotsu kudasai.
Kudasai.
To je ono.
Promiňte.
- Hai. - Koohii o hitotsu kudasai.
Co si dáte?
- Koohii o hitotsu kudasai. - Hai.
Já taky.
Hai.
Je šílený, že tomu rozuměla.
Podívej.
Světlo, stín, všechno je správně.
Kdy jsi začal fotit?
Ve škole.
Chodil jsem do temné komory.
Byl tam jeden učitel, pan Hyakutake, který mě učil.
Ve fotografickém klubu bylo asi 12 lidí, ale všichni nakonec odešli a zbyl jen já.
Jednou jsem četla, že když v 19. století přišli lidé ze západu do Japonska,
chtěli fotit tamní rodáky, ale...
nedovolili jim to.
Mysleli, že jim to ukradne duši.
To chápu.
Každý člověk dá nějakou část sebe fotografovi.
Kdyby ti každá moje fotografie vzala část duše...
nechala by ses fotit?
Myslím, že na to znáš odpověď.
Uklidím je.
Zamkneš je?
- Ano. - Co tam ještě máš?
Teiji nechtěl přijít? Musím se s ním seznámit.
- Neboj. - Rozumíte si?
Jo, skvěle.
Řekni mi víc.
Jsme oba trochu divní, ale hodíme se k sobě.
To zní ujetě.
Sklapni.
Kapela má příští týden další koncert. V klubu Downbeat v Ikebukuro.
- To je dobře. - Jo.
Jo, je to paráda.
Nejlepší muzikanti, se kterými jsem kdy hrál.
V Anglii jsem měl pár kapel, ale je tam spousta negativity.
Jo.
To se mi na Japonsku líbí nejvíc.
Dá ti druhou šanci.
Ty bláho, dívej na to.
Páni!
- Taková nádhera. - Ohromující.
Miluju Japonsko.
- Má někdo foťák? - Já ne.
- Ne. - Ne.
A co...
- dobré ráno? - Ohayōgozaimasu.
A...
jak se máš?
Gen-ji?
Gen-ki desu-ka.
A když se s někým setkáš poprvé, řekneš...
- Yoroshiku onegaishimasu. - Panebože.
Jen... do háje.
Ok, sedni si.
- Ne, jsem... - Sedni si.
- Sundám ti botu. - Cože?
Bolí to?
Zatlač mi na ruku.
- Není to zlomený, jen pohmožděný. - Co se stalo?
Spadla jsem a Lily si hraje na sestřičku.
Nehraju. Dělala jsem v nemocnici. Jsem zdravotní sestra.
Fakt?
Jo, nebyla jsem vždycky barmanka.
- Proč nejdeš sem? - Půjdu s Lucy.
Ale možná později.
Co kotník?
Je to lepší.
- Myslíš, že by se tady Teijimu líbilo? - Jo, asi jo.
Miluje vodu a odrazy. Všechno by fotil.
Ráda fotím, ale nejsem moc dobrá.
- Prodává svoje fotky? - Myslím, že ne.
Ale nevím.
Tak co s nimi dělá?
Nejsem si jistá.
Ráda bych ho poznala.
Co kdybychom šly spolu na nudle?
- Nevím. - No tak, bude sranda.
Jo, jasně.
Teiji, říkala jsem si...
proč s těmi fotkami něco neděláš?
Samozřejmě ne s těmi, kde jsem já, ale...
ty z města. Jsou fakt dobrý.
- Nechci. - Opravdu?
Chci říct...
- proč je fotíš? - Já je sbírám.
Na co?
Do sbírky.
Mohl bys mít výstavu.
- Nebo udělat knihu, aby je lidi viděli. - Proč ti na tom tak záleží?
Promiň.
Musím jít do práce.
Uvidíme se o víkendu?
Mám práci.
- Ano, ale... - Zavolám ti.
Ok.
Čau.
Co to děláš?
Promiň.
Jsou soukromé.
Ty mě špehuješ?
Proč jsi to udělala?
Kdo je to?
Jmenuje se Sachi.
Byli jste spolu?
Ano. Musím zpátky do práce.
Kde je teď?
Nevím. Je pryč.
Pryč?
Skončili jsme. Odešla. Nesnažil jsem se ji najít.
Když jsem tě potkal, přestal jsem na ni myslet.
Promiň. Zapomeň, že jsem to udělala.
- Musím do práce. - Obejmi mě.
Neměla jsem to udělat. Pořád na tebe myslím, každou chvíli.
- Chtěla jsem o tobě vědět víc. - Tímhle způsobem se to nedělá.
Já vím.
Musíš mi důvěřovat.
Budu.
Dostala jsem od mámy dopis, který sem šel osm dní.
Já vím.
To je ale docela rychlý.
A telefonní hovory!
Volala jsem 20 minut s kamarádkou a stálo to přes 100 babek.
Já radši nevolám.
Libí se mi být odříznutá.
Je to skvělý.
Chybí ti rodina?
Ne.
Jak vám chutná?
- Je to skvělý. - Vynikající.
Brzy končím.
Chcete někam jít?
- Je pozdě. Myslím, že Lily chce jít domů. - Děláš si srandu? Šla bych ráda.
Můžeme?
Prosím.
Jasně.
- Skvělý. - Jo.
Dobře.
Panebože. Je tak roztomilej!
Roztomilej?
Není roztomilej. Koťata jsou roztomilá.
Tak fajn, je nádhernej. A vysokej.
Myslela jsem, že Japonci jsou malí.
To je kravina. To je jen stereotyp.
Ahoj! Šla jsem kolem.
- Ahoj! - Nechci obtěžovat, jestli je tu Teiji.
- Nechodí sem. - Mám whisky.
Máš tak hezký byt.
Je mnohem hezčí než ten můj.
- Ale žádný strom. - Ne, žádný strom.
Nemáš žádný fotky Teijiho.
Nerad se fotí.
Bylo skvělý se s ním seznámit.
Je tebou posedlý.
- Proč to říkáš? - Poznám to. Vyznám se v chlapech.
Jaké jsi znamení.
Na to já nevěřím.
Proč?
Můj charakter je kombinace mých genů,
mé výchovy, rodičů, školy. S hvězdami to nemá nic společného.
Býk.
Přišla jsi na mé narozeniny.
Jo, ale dokážu to i uhodnout.
Umím číst i z ruky.
A tarotové karty.
Fakt?
Když beru v baru drobné od lidí,
nesmím se dívat na ruce, protože do nich vidím.
- Aha. - Ale opravdu.
Tak do toho.
V tvé minulosti je...
prázdnota nebo...
ticho.
A pak je tahle čára třikrát přerušená.
Jedna na začátku, pak další a pak třetí.
Co to znamená?
Prudká změna.
Nehody.
Smrt.
Co dál?
Co vidíš o budoucnosti?
Myslíš s Teijim?
Je to složitý. Nedokážu to přečíst.
No tak.
Promiň.
Na něco zjevně reaguješ.
Je to jako okno, které se otevírá
a pak se zamlží a nejsem si jistá.
- Nechtěla jsem tě vyděsit. - To nejsem.
Chceš whisky?
Rozhodně.
- Jsi v pořádku? - Asi jo.
- Přestalo to. - Jo, asi jo.
Slyšíš to?
Nejsem si jistá.
To je pták zemětřesení.
Teiji mu tak říká.
Zpívá vždycky po zemětřesení.
Jo.
Slyším ho.
Je to krásný.
Pojďme spát.
Nechci čaj.
Snažím se probrat.
Skvěle jsem se vyspala.
Kromě toho zemětřesení.
Fakt?
Nemohlo být velký. Musela jsem zaspat.
Ne, byly jsme obě vzhůru.
Zvláštní.
Nevzpomínám si.
Vypadá to na déšť. Půjčíš mi kabát?
Jasně.
Je tamhle.
Ve skříni.
Chtěla bys se mnou jet na ostrov Sado?
Moje kamarádka Katoh ze smyčcového kvarteta je odtamtud
a říká, že je to jako cesta do minulosti.
Kdy?
Přespříští víkend.
- Je tam umělecký a kulturní festival... - Nepůjdeš s Teijim?
Jestli si může vzít volno, tak jo.
Musím si to promyslet, protože mě Bob pozval na koncert.
Ten ne.
Promiň.
Ne, vezmi si ho.
Jen mi ho vrať.
Dobře.
Děkuju. Budu se o něj starat.
Teiji...
pro dnešek to už stačí.
Proč?
Unavuje mě to.
- Dobře. - Ne, můžeme ještě pár udělat.
- Promiň. - Ne.
Ne, když nechceš.
Chodil jsi se Sachi do Šindžuku?
Někdy.
Proč se ptáš?
Natsuko, holka se kterou pracuju, má sestru v kapele
a zítra večer hrají v klubu.
Chceš tam jít?
Nechodíme ven. Mohli bychom.
Užít si.
Bude tam Bob a... Lily asi taky.
Dobrá, půjdeme.
- Co na to říkáš? - Na co?
Na skupinu?
Jsou dobří.
Co myslíš ty?
Nevím, není to můj styl.
Ale mají image.
Prý teď podepsali smlouvu.
Dostaneš se tam.
Já vím.
Takže ty a Lily spolu chodíte?
Ne. S tou to není jednoduchý.
Vysílá signály, ale nedotahuje je do konce.
Jak to myslíš?
Vyrazili jsme si spolu, a dobře, bylo to jen jednou,
ale pak jsme chtěli jít o víkendu na festival v Nagoji.
- Zavolala, že nejde a neřekla mi důvod. - Aha.
Když má zájem, nikdo jiný pro ni neexistuje.
Pak se přesune na někoho jinýho a dělá, že nejsi.
Jdu k baru.
- Chcete pivo? - Jedno si dám.
Vezmi dvě.
- Bavila ses? - Jo.
Co se děje?
Ty a Lily jste se dobře bavili.
Jo, je to dobrá tanečnice.
Žárlila jsi?
Vůbec ne. Proč?
Chtěl jsem, abys žárlila.
Jsi přece moje přítelkyně.
Kolik přítelkyň jsi měl před Sachi?
Moc ne.
Měl jsi moc práce v temné komnatě?
Jo.
Kdy jsi přišel o panictví?
Však víš...
Se Sachi.
Vážně?
Nikdo předtím?
Žádné holky se mi u nás nelíbily.
Vážně?
A co ty? Kdy to bylo poprvé?
Já?
Ta příležitost nebyla moc romantická.
Bylo mi 14.
Šla jsem za kamarádkou domů, ale...
nebyla tam.
Měla netballový trénink.
Její táta mi řekl, že má na zahradě destilovnu na vodku, tak jsme šli
a ochutnali ji.
A bylo to.
Potom mi bylo špatně.
O pár týdnů později.
Nebyl...
moc rád, když jsem mu to řekla.
Moje kamarádka nepřišla do školy.
Ukázalo se, že se vydal v kánoi na moře a odplul moc daleko.
Říkali, že byl moc silný proud.
Vyplavil se na břeh několik kilometrů dál.
A já jsem zjistila, že to dítě...
nebylo skutečné.
Myslíš na něj?
Každý den.
Jsi ráda, že je mrtvý?
Někdy.
Je to stará kniha,
ale najdeš v ní hodně o kultuře Sado.
Je to velmi krásný ostrov,
ale moc lidí tam už nejezdí.
- Je všechno v pořádku? - Ano.
- Zdáš se... - Jsem naprosto v pořádku.
Ahoj.
Musíme koupit lístky.
Už jsem jeden koupila.
- Vážně? - Jo.
Máš vyrážku.
Já vím.
- Mám na to krém. - Ne, to je dobrý.
Teiji jede taky?
Myslím, že ne. Od úterka jsem ho neviděla, když jsme byli v klubu.
Děje se něco?
Ne. Má poslední dobou moc práce,
a já pracuju na překladech pro elektro...
Tamhle je.
- Nemyslela jsem, že přijdeš. - Proč ne?
- Ráda tě vidím. - Já tebe taky.
Ahoj Lily.
Ahoj Teiji.
Pojďme do vody!
Nejspíš je hodně studená a plná mořských ježků a...
- No a? - No tak, Lucy.
Ok.
Lily, v Americe jsi zdravotní sestra.
- To je kariéra. - Možná.
Jo, nemocnice mi chybí a v baru je to dřina.
Je to dobrá práce, jako v obchodě s nudlemi.
Dává mi to čas k přemýšlení.
Protože moje tělo to dělá samo.
Jo, ale já jsem špatná barmanka.
Zákazníci brzy začnou skákat přes přepážku, aby se obsloužili sami.
- Aspoň teď nejsi pořád kolem smrti. - Lucy.
Jo.
To je součástí práce.
- Ale... - Ale co?
Ale zachránila jsem tři životy,
tak bych radši myslela na tohle než...
na smrt.
KOŽNÍ KRÉM
To je moje matrace.
Moc se mi líbí ta barva. Nevadí ti to?
Pojď, posaď se.
Teiji může spát tady a ty tady vedle mě.
Tohle je tradiční japonská snídaně.
Spíš bych si dala tradiční japonské cornflaky.
Slyšela jsem o zlatém dolu v Aikawě.
Mohli bychom tam jít.
Mají tam animatronické figuríny, které ukazují, jak tam horníci pracovali.
Já bych chtěla vidět pobřeží a útesy v Senkaku.
A co jít na obě místa?
Ráno půjdeme na útesy
a odpoledne se zchladíme ve zlatém dolu.
- Ok. - Dobře.
Jak jsi to mohla udělat?
Vynikající.
Plný živin.
- Promiňte. - Co?
Co se stalo?
Musím se vrátit.
Posaď se.
Máš teplotu. Položím tě, ok?
- Ne. - Jsi v pořádku.
Položím tě.
- Je mi hrozně. - Já vím.
Zkus si lehnout. To je dobrý.
Polož hlavu.
Bude to dobrý.
ZLATÝ DŮL SADO
Lucy!
Tady jsi.
Nechali jste mě na vrcholu útesu.
- Tvoje košile. - Děkuju.
- Četla jsi vzkaz? - Vzkaz?
Nechali jsme ho pod kamenem, že jedeme sem,
a když nepřijdeš, že se vrátíme.
Ne, neviděla jsem kolem žádný vzkaz.
- Musel odletět. - Aha.
Jo, možná. Možná všichni odletíme z okraje světa.
Je ti pořád zle?
Může to být virus nebo to oko, co jsi snědla. V hotelu mám prášky.
- Nepotřebuju je. - Chci jen pomoct.
Jo, určitě.
- Lucy, jsi zmatená. - Vím, co cítím.
A to, co cítím, není správný. Není to vůbec správný.
Lucy...
- Omlouváme se. - Omlouváte se?
O čem to mluvíš?
Pojď se mnou.
Jako by si to příroda brala zpátky.
Ano.
Léčivé místo.
To doufám.
Mám tě opravdu ráda.
Moje Lucy.
Čau.
- Čau. - Čau.
Čau Lily.
Udělala jsem to.
Zabila jsem Lily Bridgesovou.
Jak?
Jak jste ji zabila?
Rozmlátila jsem jí hlavu.
Čím?
Cihlou.
Je dobře, že teď mluvíte.
Proč jste to udělala?
Bude nejlepší nám poskytnout co nejvíce informací.
Nejlepší pro vás.
Potřebujete vědět jen to,
že jsem vinna.
Ahoj, tady Lucy Flyová.
Teď tady nejsem. Nechte prosím vzkaz.
Lucy, jsi tam?
Zvedni to, prosím.
Musím s tebou mluvit.
Zavolej mi, prosím.
Co se děje, Lucy?
- Jsi nemocná? - Necítím se dobře.
Za pár dní mi bude líp.
Na, tady máš.
Chceš si o něčem promluvit?
Ne.
Co mám říct v práci?
Řekni jim, co chceš.
Končím.
Končíš?
O čem to mluvíš?
Nech mě být, Natsuko.
- Mám o tebe strach. - Nech mě být...
Můžu dál?
Posrala jsem to a omlouvám se.
Miluješ ho?
Já nevím. Tak nějak. Šílím z toho.
Já jsem tě pozvala na ostrov Sado. Představila jsem vás.
Vím, že jsi naštvaná a tohle není výmluva, ale možná existuje větší důvod...
- který ještě nechápeme. - Vidělas to v mé dlani?
Zdálo se ti, že to nevyjde?
Byl to jediný člověk, který viděl, kdo jsem!
Je mi to líto, Lucy. Ok?
Omlouvám se! Smím dál?
Mám pocit, že se stane něco hrozného.
Už se stalo.
Louiso Flyová.
Pojďte se mnou.
Máme test DNA.
Vypadá to, že ta holka v zálivu
nebyla vaše kamarádka.
Kdo to byl?
To nevíme.
Ale...
víme, že to nebyla Lily Bridgesová.
To vaši výpověď vážně zpochybňuje.
Zabila jste Lily Bridgesovou?
Ne.
Tak proč jste řekla, že ano?
Protože jsem ji chtěla zabít.
Víte, že zločin, ke kterému jste se přiznala,
se trestá smrtí?
Nemůžeme najít Teijiho Matsudu.
Nevíte, kde je?
Myslíte, že je možné, že Lily a Matsuda
spolu někam utekli?
Ano.
Myslel jsem si to.
V tomto okamžiku to reklasifikujeme jako případ pohřešované osoby.
Byla bych radši, kdyby byla mrtvá.
No,
všichni žijeme ve své vlastní realitě.
Možná jste si nějakým způsobem myslela, že jste ji zabila.
Ale nikdy jsem to nepocítil.
Máte pocit viny, ale ten je z hlubšího zdroje.
- Proč jste přijela do Japonska? - Proč se ptáte?
Řekněte mi to.
Byl tam jeden strom.
Dřív jsem na něj lezla.
Až nahoru.
Někdy...
jsem si vzala knihu a četla si.
Jednou...
se objevili moji bratři. Byli na rybářském výletu se skauty.
Bylo mi osm.
Postavili se kolem stromu
a začali na mě házet...
šišky a kameny.
Řekla jsem, ať přestanou.
Na zemi byl ostrý těžký kámen.
Viděla jsem bratra...
Marcuse, jak ho vzal.
Podívala jsem se mu do očí a on zvedl ruku.
A pak jsem...
skočila...
přímo na něj.
Marcus spadl dozadu.
Propíchnul si hlavu...
dlouhým rezavým hřebíkem, který vyčníval ze dřeva.
Snažil se zvednout stále připojený k tomu prknu.
A...
jeho oči na mě znovu zíraly.
Zemřel v nemocnici.
Zdravotní sestra mi řekla, že to není moje vina.
Nevěděla jsem, co tím myslí.
Tak jsem jen řekla...
„Jo.
Ok.“
Od té chvíle...
jsem tři roky nepromluvila.
Je snadné ignorovat lidi, když mlčí.
A přesně to udělala moje rodina.
Rodičům to zlomilo srdce.
Věděla jsem, co si o mně myslí.
Tak jsem...
naplánovala svůj útěk.
- Jak? - Když mi bylo 11 let,
začala jsem se učit japonsky.
To je velmi smutný příběh.
Ano.
Ale s tímto případem to nemá nic společného.
Můžu už jít?
Podepište tohle odvolání.
LUCY – VÝBĚR
Je tu detektiv Kameyama?
Promiňte, ale teď tu není.
Chcete mu nechat vzkaz?
Ne.
To je dobrý.
Bude tu zítra ráno.
Děkuji.
Teiji.
Ahoj Lucy.
Čekám na tebe už dva dny.
Musel jsem přijít sem. Věděl jsem, že mě pochopíš.
Byla jsem na policii.
Co jsi jim řekla?
O tobě.
Nic.
Tak...
existuje naděje.
To je zvláštní slovo.
Naděje.
Můžeme odtud odejít.
Na sever do Hokkaidó.
Nebo na jih na Kjúšú.
Do mého rodného města.
Vždycky jsem tam chtěla.
Zítra odjedeme.
Proč?
Pojď se mnou.
Prosím.
Musíš.
Je konec.
Můžu dál?
Prosím.
Připravila jsem onigiri. Dáš si?
Ne, děkuju.
- Určitě? - Ano.
Mám o tebe starost.
Promiň.
Byla chyba se sem nastěhovat.
- To neříkej. - Jsi velmi laskavá.
Netruchli pro něj.
Ten večer přišla Lily ke mně.
Zeptala se, jestli může jít dál.
- Odmítla jsem. - Ne.
- Nebyla to tvoje vina. - Byla.
Věř mi. Byla.
Možná.
Ale...
možná ti nějakým způsobem...
zachránila život.
Byli i jiní. Můj bratr...
otec mé kamarádky, paní Yamamoto.
Paní Yamamoto?
Když jdu po schodech, vidím její tvář.
Můžu ti něco říct?
Dva dny předtím jsem ty schody voskovala.
Dělám to jen jednou za dva roky.
Měla jsem strach, že jsou trošku kluzké.
Mluvila jsem s paní Yamamoto ten den.
Chtěla jsem ji varovat,
ale vzpomněla jsem si, až když jsem zavěsila.
Vždycky nosila...
velmi měkké tabi ponožky.
Takže...
řekla bys, že to byla moje vina?
Překlad titulků: Leona Filipová