A NETFLIX BEMUTATJA
Levelek.
Manapság már nem szoktunk levelet írni,
de van egy, amit fogadok, sose felejtesz el.
Egy piros ruhás, köpcös pacáknak küldöd,
és ha nem voltál túl rossz, legalábbis nem annyira,
kapsz egypár játékot.
Mégse tűnődött még el azon, hogy kezdődött ez az egész.
Ez a történet levelekről szól,
és ezzel kezdődött.
KIRÁLYI POSTÁSAKADÉMIA
...hetvennégy, 75,76,
77, 78, 79,
- 80! - Kiképző őrmester!
Üzenet érkezett a vezetőségtől az egyik kadétnak.
Neki lesz, uram.
Johansen kadét!
Várjon!
Ne mondja el, hadd találjam ki!
Feladom, ki maga?
Őrmi!
Őrmester! Foglaljon helyet! Egy italt? Presszót? Cappuccinót?
Nem lovaskiképzésen lenne a helye?
Nyugika, beugrott helyettem más.
Üzenet a Postamester Hivatalából.
Micsoda?
Ez most komoly?
Ne szórakozzon velem!
Ezt fogja meg!
Nahát, előbb számítottam rá,
de igen, behívtak az oroszlán barlangjába.
Fújjuk le az őrmester presszóját!
Itt az enyém, nekem már úgysincs rá szükségem.
Körbenézek még egyszer, hogy jobban elfelejthessem.
Kész. Jól van, mehetünk!
Kilenc hónap.
Kilenc hónap telt el,
amióta minden befolyásomat felhasználva bejuttattalak a Postásakadémiára.
Kilenc hónap és hat nap, de ki számolta?
Kenyérkockát nem adtak? Jaj, ne már!
Kiértékeljük a teljesítményedet?
Feltétlenül!
- Őrmester! - Igen, uram.
Szétválogatás:
teljes kudarc.
Postagalamb-kezelés:
csapnivaló.
Törékeny csomagok szállítása:
az eddigi legrosszabb.
Hát ez van.
De legalább adtunk egy esélyt az akadémiának.
Jobb lesz, ha összepakolok és hazamegyek. Kár!
De nagy kár!
- Ne mozdulj! - Nem, apa!
Igazad van. Mikor növök már fel?
Mikor veszem végre komolyan ezeket a lehetőségeket,
amiket kedvesen rám erőltetsz,
és állok a magam lábára?
Legjobb lesz, ha összeszedem magam és átgondolom a céljaimat,
selyem lepedők közt, sherryt szürcsölve és kaviárt ízlelve.
Van otthon, ugye?
Azt hiszed, hagyom, hogy szándékosan megbukj,
majd visszaszambázz az értelmetlen és céltalan, kiváltságos életedbe?
Igen. Hol máshol...
Gratulálok, postás lettél!
Hogyan?
Fel kell állítanod egy működő postát...
Smeerensburgben.
Kapsz egy évet.
Egy évet Smeerensburgben?
Mi folyik itt? Apa?
Hatezer levél elég lesz.
Mind ellátva a pecséteddel.
És ide figyelj, Jesper!
Ha nem postázod a leveleket,
kitagadlak!
Vége a flancos lakásnak, postakocsinak, ruháknak, ünnepségeknek...
Mind elveszem őket.
Mehetsz az utcára dajdajozni!
- De... - Hatezer levél, egy év.
Ebből nem bújsz ki csalással vagy vesztegetéssel.
Apa, ne már! Én vagyok az.
Beszéljük meg, haver!
A fiad vagyok, Jesper! Kicsi Jespy.
„Apuci, segíthetek postázni a leveleket?
Segíthetek berakni a postát a levélbe és ráragasztani a bélyeget...”
Várj!
Tudod, meddig tartott kivasalni az egyenruhámat?
Én sem, de valaki órákat vacakolt vele.
Hahó? Burghard!
Végre egy barátságos arc. Hihetetlen...
Burghard, még nem szálltam be! Burghard?
Uram, támogatom a megregulázást, de Smeerensburg...
nem túlzás ez?
Ezt a fiút fel kell rázni, őrmester. Ki tudja?
Egy nap még talán meg is köszöni.
Kösz, apa!
Ez igazán csodás, apám! Hálás köszönet.
Remek, apa!
Igazán remek.
Kösz, apu!
Köszike!
Imádom ezt a rémes zötykölődést.
Ezer hála.
Köszi, köszi...
Vissza az elágazáshoz, majd balra a kiszáradt fánál. Szívesen.
Mi? Én nem vesztem el.
Dehogynem!
Vicces. Szép a hajója!
Esetleg el is indulhatnánk még ma?
Hogy mi?
Én: új postás. Ott: Smeerensburg.
Ami egy szigeten van, tehát hajóval közelíthető meg, amit ön vezet.
Kezdi már kapiskálni?
Itt mindig ilyen az idő?
Most épp hőhullám van.
Meg is érkeztünk! Ez itt Smeerensburg.
Csodás, nem? Tavasszal még szebb.
Akkor a legszebbek ezek a szürkék.
Mi történt itt?
Színes helyi hagyományok. Izgalmas szokások.
Mind része e csodás városka lüktető kulturális életének.
Ne!
Átkozott kis vakarcsok!
- Hol van mindenki? - Mindenki?
Azt hittem, lesz valamiféle fogadás.
Hát persze, a fogadás!
Jó, hogy szólt! Csak kongassa meg a harangot,
és máris indul a fogadás.
- A harangot? - Igen.
Hajrá! Mind előjönnek majd. Lesz zenekar,
falatkák és átadják a város kulcsát.
Lesz minden, ami ilyenkor szokás.
Komolyan?
- Itt? - Persze!
Nem mindennap érkezik hozzánk új postás a nagyvárosból.
Ez meg mi?
Enyém!
Harapnak! Engedjetek el!
Hát nem hangulatos?
Azt hitte, elfelejtették.
Gyorsan, vigyen innen!
Mi folyik itt?
- Miért nem verekedtek? - Nézzenek oda!
Csak nem bedobtátok a törülközőt?
Hogy képzeled?
Jó vicc!
Lásd be, hogy berezeltél, és megkongattad a harangot!
Egy Ellingboe? Soha!
- Ti voltatok! - Ne üvöltözz velem!
- Megint kezded. - Megkongattad! Te voltál!
Megfutamodsz és ránk akarod kenni!
- Hihetetlen! - Havat lapátoltunk...
Mit találtatok, gyerekek?
Enyém!
Tökmag, mutasd meg apucinak!
Enyém!
Így nem bánunk senkivel!
És főleg nem velem!
Pillanat, hadd...
Egy postás?
- Jaj, ne már! - Sose adják fel.
Küldtek egy újabb postást!
Jól van.
Nem ismernek, szóval ezt most elnézem.
Lényeg, hogy nem vagyok igazi postás.
Vagyis igen, a családi vállalkozás miatt.
- Apám... - Hol tartottunk?
- ...hagyjuk is! - Ja igen! Harang!
Az élet túl rövid a részletekhez...
ISKOLA
Gyere a pulthoz! Mindjárt jövök.
Bárki is van ott, figyelmeztettem, hogy jobb, ha nem húz velem ujjat!
Szentséges makréla! Micsoda bűz!
A makréla elfogyott, csak hering és menyhal van ma.
Egyenruha, hideg verejték, rettegő tekintet, remegő lábak.
Hadd találjam ki!
Te vagy a legújabb postás,
és a révész rávett, hogy kongasd meg a harci harangot.
A harci harangot? Milyen városban van ilyen?
Kinyithatnánk az ablakot? Ez a bűz...
Üdv Smeerensburgben, a világ legjobb viszályainak hazájában!
- Viszályok? - Neheztelés, viták,
a Krumok az Ellingboe-k ellen. Mondd,
veszel is valamit, vagy csak csevegni jöttél?
Várj!
Ez nem az iskola?
Hol vannak a gyerekek és a tanár?
Jaj, köszönöm!
Tudtam, hogy elfelejtettem valamit! A gyerekek! Köszike!
Te vagy a tanár?
Elmondom, mi a csízió:
én eladom a halat, a vevő pedig,
- aki ez esetben te vagy... megveszi... - Atya gatya, ez te vagy?
Mi történt?
- Az, hogy... - Ez rosszul jött ki.
...elfogadtam egy állást ott, ahol senki se iskoláztatja a gyerekét.
Összezárni esküdt ellenségek pulyáit? Még mit nem!
Ezért beálltam halaskofának,
hogy pénzt gyűjtsek
és elhúzzak innen nagyon messze!
Mondd, veszel valamit?
A hering akciós ma.
Hát itt vagy! Nem tudtam, hova bújhattál el.
Jó reggelt, Miss Alva!
- Mogens! - Gyere, pajtás!
A legjobbat hagytam a végére.
POSTA
Otthon, édes otthon.
Mi a...?
- Erre nyalj bélyeget! - Hé, ez elfogadhatatlan...
Menj haza, lúzer!
Igen? Ha én lúzer vagyok, akkor te...
Te már túl messze vagy.
Rengeteg természetes fény, rusztikus részletek, központi légkondi
és panoráma!
Állatbarátoknak tökéletes.
- Üdv itthon! - Várj!
Valami hiba történt...
Értem már!
Apám bízott meg? Jó vicc volt.
Bedőltem neked.
Most már elég, mutasd meg a rendes házamat!
Kérek egy forró fürdőt és az étlapot!
Felvázolom a helyzetet.
Postás vagy Smeerensburgben, ami egy szigeten van, elvágva a világtól.
Dermesztő hideg, mérges, erőszakos szomszédok, és ez az otthonod.
Kezded már kapiskálni?
Már majdnem megvan. Tarts ki!
Elegem van! Ez a hely rettenetes!
Hazamegyek.
Nem mehetsz el, emlékszel? Nem lesz egy vasad se, az utcára kerülsz.
De utálom ezt a helyet!
Hideg van, és minden undorító. Mindenki gonosz, és hiányzik a selyem...
Pofa be! Ne légy nyápic!
Koncentrálj! Hogy jutsz ki innen?
Szükséged van...
levelekre!
Jól van, ez jó lesz, érzem.
Gyere apucihoz, édes kis levélke...
Jaj, ne már!
Jól van, kezdjük a forrásnál!
Jó napot, asszonyom!
A postás vagyok, nyilván.
Ha fel szeretne adni egy levelet, siessen haza és hozza...
Jó napot!
Ha van önnél levél, szívesen átveszem.
Születésnapi lap? Távoli rokonok?
Halálhír?
Szűzanyám!
Van levelük?
Esetleg csomag?
Gyerünk már! Adják a leveleket! Nem érek rá egész nap.
Jól van, húzd meg magad! Ne ess pánikba!
Szóval ezért hívják csigapostának.
Oké, mi folyik itt? Hol vannak a levelek?
"Errefelé az emberek csak egy dolgot üzennek egymásnak."
Azt pedig levél nélkül is ki tudják fejezni.
- Nem gondolod? - Várj!
Nincsenek levelek? Akkor hogy megyek el...
- Ez meg mi? - Hahó?
Bácsi, visszakaphatom a rajzom?
A szél elfújta.
- Kérem! - Ne most, kölyök!
Nem látod, hogy próbálok leveleket...
Van egy ötletem! Én postás vagyok, látod?
Nem adhatom oda a rajzot, de feladhatom neked postán.
- Hogyan? - Pofonegyszerű.
Összehajtom a rajzodat, ami egyébként nagyon szép,
berakom egy borítékba,
és már csak a bélyeg hiányzik, hogy berakhassam a postaládádba.
- Bélyeg? - Igen.
Dobj ide egy pennyt, lepecsételem, és kész is van.
Nem dobhatod be anélkül?
Nagyon szeretném, de sajnos nem lehet.
Ha nincs rajta bélyeg, nem igazi levél.
Érted?
Mit szólsz hozzá?
Nekem lesz levelem, neked rajzod.
Mindenki nyer. Kéred a rajzod, ugye?
Ha nem, megtartom. Nagyon tetszik.
Én biztos megtartanám a helyedben, szóval feladnám postán.
Szia, apa!
- A bácsi fel tudja adni a rajzomat. - Én nem...
- Hazudik. - Adsz neki egy pennyt?
Nahát, benéztem a címet!
Önök nem a Spendleberg család.
Viszlát! Köszönöm! Meg se szólaljon!
Jó kiskutyák!
Ez pedig, gondolom, az elsőbbségi.
Jól van, Smeerensburg, ezt a kört te nyerted,
de ne hidd, hogy feladom!
Megszerzem a leveleket,
és ágyő neked, a hidegnek, a fajankóidnak és a tyúkoknak. Igen, nektek is!
Egy hét bőven elég lesz.
Max kettő.
Rosszkor jöttem? Látom, elfoglalt vagy.
Neked... nincs...
munkád vagy valamid?
Dehogynem!
A kimenő levelekért jöttem. Az összesért.
Hol vannak?
Segítened kell a nehezebb zsákokkal. Elég rossz a hátam.
- Utállak! - Tudom.
Szóval hol vannak a levelek?
Másik szobában tartod, vagy mi?
Mi lenne, ha körbemennék,
és amikor közeledem a levelekhez, azt mondod „meleg”?
És ha távolodom tőlük, azt mondod „hideg”.
- És... - Az mi?
Micsoda, a favágó kunyhója?
Igen. Ott lakik valaki?
Persze. Be kéne ugranod hozzá.
Rendes pasas, imádja a látogatókat.
Hahó? Bejöttem a házába. Vagy mi ez a hely...
Van itt valaki?
Jaj, ne már, ez most komoly?
Hát persze, hogy ez történik.
Remek. Ezért még kinyírom a révészt.
Ez meg mi?
Játékok?
Erre!
Most elégedetten hazamehetek, már megint nem értem el...
KLAUS
Kész, nem bírom!
Inkább élek nyomorban, mint hogy feldaraboljanak. Kösz, nem!
Kérem, ne daraboljon fel és szórja szét a testrészeimet!
Ez hol van?
Micsoda? Nem tudom. Honnan tudnám... Várjunk csak!
Tudom, hol van.
Menjen végig az úton és ott lesz.
Egyértelmű. De inkább megmutatom.
Hadd mutassam meg!
Jól van.
Elnézést...
Megérkeztünk.
Óvatosan lépjen ki... Ez meg mi?
Ön a postás, nem?
Azt akarja, hogy...
Én nem...
Persze, örömmel!
Mi sem okoz nagyobb örömet, mint kikézbesíteni egy csomagot,
amiben egy levágott fej lehet.
Nem is lehet benne más.
Egy fejet fogok épp, de sebaj!
Gyerünk! Én próbálom...
Hát itt van!
Olyan csendes egy ilyen aránytalanul nagy... mármint,
egy ilyen deltás,
szoborszerű... Ön...
Menjek be?
Ugye csak viccel? Ki van zárva. Persze örömmel bemennék,
de hát itt van ez a kerítés.
A kutyafáját! Na mindegy.
Mit lehet tenni. Mi történik?
Kérem, nyissa szét újra! Miért csinálja ezt velem?
Jaj, ne!
Jól van, nyert! Pénzt akar? Apámnak van sok.
Követelhet váltságdíjat levélben. Tud írni? Megírom én!
Majd úgy fogalmazok, mintha ön írta volna.
Egy szótagos szavakban kommunikálok majd.
Csak engedjen már ki! Különben...
Miért?
Ki van ott?
Az ajtó!
Ne!
Zárak!
Ki kell nyitnom! Gyerünk!
Nyílj már ki! Gyerünk!
Gyerünk!
Koncentrálj!
Hol vannak, fiúk?
Ne hagyjátok őket megszökni! Gyerünk!
Jól van.
Megtettem, amit kért, most...
Eljött, hogy végezzen velem!
- Jaj, ne! - Postás bácsi?
Itt vagy?
Menj el! Hess! Még meghallja!
Leveleket akarunk feladni.
Micsoda? Mit mondtál?
Az unokatesónk szerint ha levelet írunk Klaus bácsinak, kapunk tőle játékot.
Hoztunk egy pennyt bélyegre.
Ha nincs rajta bélyeg, nem igazi levél, ugye?
Hé!
Kértek játékot?
Figyi, szeretnétek... egy vadonatúj játékot?
Írjatok levelet Klaus bácsinak!
Berakjátok a borítékba, ráírjátok a neveteket, és adtok egy pennyt.
Azt ne feledjétek!
Sikerült szomorú levelet írni?
Helyes!
Jól van.
Most jön...
a neheze.
Jól van, ne feledd,
valószínűleg nem baltás gyilkos,
bár megvan rá az esély, de talán nem az.
A lelke mélyén rendes fickó.
Jó napot!
Jó napot, ön Klaus úr, igaz?
Emlékszik rám a tegnap esti betörésből?
Jesper Johansen, a postás.
Nem mutatkoztunk...
Látja, Klaus úr, a helyzet az, hogy valahogy úgy alakult,
hogy a szegény smeerensburgi gyerekek,
teljesen maguktól...
leveleket kezdtek írni önnek...
játékokért.
Arra gondoltam, hogy tele a pajtája játékokkal,
amik csak porosodnak ott...
Istenem! Jól van, ennyi volt.
Ez...
teljesen normális.
Nem valami elmebaj jele.
- Menjen el! - Klaus úr, kérem!
Ha odaajándékozza a régi játékokat a gyerekeknek,
én szívesen kiszállítom ingyen.
Klaus úr, várjon!
Kérem!
Gondoljon bele, mekkora örömet okozna a szánalmas életükben!
Nézze!
Szegény kis Herlief.
Kénytelen botokkal és kövekkel játszani.
És ez itt, szegény Penny... Patty!
A babája olyan ósdi volt, hogy szétporladt, amikor eljött hozzám.
És itt van szegény, csúnya kis Kristoff,
ez a kis...
Ma este, ugyanakkor.
Remek! Várjon, úgy érti, az éjszaka közepén?
- Elvihetem a játékokat. - Nem, megyek én is.
Erre igazán semmi szükség.
Törvényellenes lehet, ha nem akkreditált postás ül be mellém.
Megnézem a szabályzatot.
Remek, akkor ma este! Jót beszélgettünk.
Játszott! Higgyétek el, játszott!
Egy Ellingboe-val!
- Ráadásul egy Ellingboe-val. - Egek!
- Hallottátok? - Elfogadhatatlan!
Nem tudom, hogy történt. Egy pillanatra fordultam el...
És akkor megláttam.
Egyből idehoztam, uram.
- Ez helytelen. - Elképzelhetetlen.
- Hihetetlen! - Mitévők leszünk?
A helyzet rossz. Nagyon rossz.
Sose volt még ilyen rossz. Mit képzeltél, kölyök?
Nem tudod...
hogy a Krumok és az Ellingboe-k nem vegyülnek.
- De miért? - Az kérdi, miért?
- Látjátok? - Miért?
Nem tudom, mit tegyek!
Könyörgöm, segítsen rajtunk!
Tudod, mi ez, kisfiú?
Ez hagyomány!
Több évszázadnyi dicsőséges gyűlölködés, ami nemzedékről nemzedékre szállt.
Ott volt a 45-ös Száznapos Bunyó.
Amit persze mi nyertünk.
A Tengeri Gyáva Nyúl Verseny.
A 86-os Nagy Villantás.
Egy valami biztos...
Emberemlékezet óta...
...a Krumok lenézik az Ellingboe-kat...
...és az Ellingboe-k rühellik a Krumokat.
Hát ezért.
De tudom jól, hogy nem akartad megsérteni az örökségünket, igaz?
- Igaz. - És többé nem fordul elő,
ugye?
Persze, hogy nem!
Most meséld el, honnan szerezted ezt a szépséget!
Hadd találjam ki, nem hagyhatom a kapunál?
Maga tényleg a szavak embere.
Nem kell válaszolnia, ne fáradjon!
Sajnálom!
Ne!
Hagyjátok abba!
Átkozott kis vakarcsok!
- Engem! - Válasszon engem!
- El az útból! - Én!
Biciklit akarok.
- Mondd meg neki! - Fogd be!
Vedd el a levelemet!
Először én! Egy babát kérek!
- Engem! - Jól van, libasorba!
Álljatok szépen sorba!
- Ez az. Levél? - Menj arrébb!
Levél? Jó. Levél?
Megvan. Menj! Ez az, mozgás!
- Mi a baj a szájával? - Nem idevalósi, ő számi.
Remek, de nincs nálad levél, szóval gyere vissza, ha írtál egyet!
Szép napot!
Szia! Van még levél?
- Tessék! - Én!
- Itt! - Tudjátok, hogy megy ez.
Játékhoz levél kell.
De nem tudunk írni.
Így jártatok.
Várj, tudod, mi a megoldás?
Mit művelsz?
Iskolába küldöd őket, hogy írni tanuljanak?
- Megőrültél? - Azt akartam...
Ide hallgass, postás!
Bármit is csinálsz, hagyj ki belőle!
Öt éve rohadok ebben a faluban, és mindjárt szabadulok.
Nem hagyom, hogy elrontsd!
Megértetted?
Ezek a gyerekek rendes oktatás hiányában elkanászodnak.
Mármint...
tudom, idealista vagyok, de nem ezért csináljuk?
Nem ezért lettél tanár?
Hogy életeket változtass meg?
Az első szerelem!
Elöntenek az emlékek.
A jelentőségteljes pillantások, a szívdobogás.
A nyafogás és a magad alá piszkítás viszont rám nem volt jellemző.
Lefekszel aludni, és mire felkelsz, ott az ajándék a kandalló mellett.
Klaus bácsi lenyűgöző!
- Tényleg az. - Igen!
Klaus lenyűgöző?
Óriási, de befér a kéménybe.
- De hogyan? - Nem tudom.
Biztos varázslat.
Ez az.
Ha kint hagyod a zoknid a párkányon, Klaus bácsi telepakolja játékkal.
Csak akkor jön elő, ha alszol.
Senki se látta még.
Olyan, mintha láthatatlan lenne.
És szereti a kekszet. Mindig hagyjatok kint neki kekszet!
Menj haza, lúzer!
Most ki a lúzer, te kis taknyos?
Klaus bácsi a legjobb!
Hallottál Klausról?
Szuper játékokat csinál!
- Klaus! - Klaus!
- Menő!
Csúcs játékok!
- Mi történt? - Egy szót se!
Csak üljön ott a varázslatos és lenyűgöző valójában!
Micsoda?
Ma tanulunk valamit?
Ha ragaszkodtok hozzá, hogy bejöjjetek, legyetek csendben!
Mi lenne ha, nem is tudom, leírnátok a magánhangzókat?
- Nincs füzetünk! - Se tollunk.
Jól van, kössünk egyességet! Tanítok valamit,
és utána elmentek, rendben?
Ez az!
Komolyan? Ez a nevem?
Igen. Juhú, ez a neved!
Tanítana még?
- Kérem! - Én jövök!
- Le akarom írni a nevem. - Én is!
- Én! - Le akarom írni a nevem.
- Én is! - Tanítson meg!
- Le akarom írni a nevem. - Engem!
Túl nehéz.
Jól van.
Mehetek egyedül. Nem kell...
Ne vegye zokon, de ráférne önre egy léböjt.
Mit művel?
- Kevesebb ajándék, kevesebb súly. - Kevesebb ajándék?
De ha kevesebb az ajándék, kevesebb a levél, és akkor...
még több gyerek álma foszlik szét.
Nem, ezt nem engedhetem!
Kötelezettséget vállaltunk a gyerekek felé.
Megvagy!
Gyere ide szépen!
Én lefárasztom őket, ön meg befogja.
Szép csapatmunka....
Ho-ho-hó!
- Ez az. - A rénszarvas jó.
- Szép csapatmunka! - Megbízható.
A posta mostantól nyitva áll. Akinek van levele, jöjjön közelebb!
Köszönöm!
Hé, lúzer!
Mi a fene?
Küldtem levelet, de csak egy vacak széndarabot kaptam.
Megérdemelted.
A hozzád hasonló ördögfajzatok nem kapnak játékot.
Igen? Honnan tud rólam? Biztos te köptél be!
Nem volt rá szükség.
Ő ezt tudja.
Ezt hogy érted?
Klaus bácsi mindent lát.
Minden csínyt, huncutságot és pimaszságot.
Van egy listája, ez a...
- „komisz kölyök lista”. - Hazudsz!
Hidd el!
Nem akarsz felkerülni a komisz listára.
Még mindig meg akarsz dobni hógolyóval?
Sejtettem, hogy nem.
Csak a jó gyerekek kapnak játékot?
„Kedves Klaus bácsi,
az egész utcában ellapátoltam a havat ma.
- Az jó, ugye? - Jó napot!
Kérlek, ne írj fel a komisz listára!”
„Kedves Klaus bácsi,
ma a testvéreimmel segítettünk anyának a házimunkával.
Mindennap megcsináljuk,
- ha kapunk játékot. Eskü!” - „Klaus bácsi,
a szomszédunk a kerítést javította ma,
de elesett,
és megütötte a lábát.
- Nagyon fájhatott, folyamatosan üvöltött. - Eresszetek! Megtámadtak az Ellingboe-k!
Segítettünk neki.
Azt mondta, nem örül neki, de szerintem belül örült.”
„Ma ezt csináltuk. Tegnap pedig
"nem loptuk el Mrs. Runa bogyóit, hanem leszedtük őket neki."
Később bekopogott, és átadott anyának egy csomó lekvárt.
Anya meg vitt neki egy pitét.”
„Kedves Klaus bácsi, minden nap járok iskolába
- és a házit is megcsinálom.” - Köszönöm, Annelisse!
Szia, postás bácsi!
„Miss Alva a világ legjobb tanára.”
„Megtisztítottam apa klarinétját.
Remélem, jól csináltam. Boldognak tűnt.
Kaphatok egy játékot?”
Micsoda?
Ez meg mi?
- Hali főnök! Mi a... - Itt!
- Engem! - Ez meg mi?
Gyertek, játsszunk együtt!
Ideje üzennünk ennek a postásnak.
Tudod, mi a dolgod, Tökmag.
Enyém...
A pék olcsóbban adja a sütiket az Ellingboe-knak,
és még borotvát se süt bele nekik!
És tudtad, hogy 70%-kal kevesebb gyújtogatás történik?
Mikor láttál utoljára lángoló házat?
Na ez az! Közös sütögetés, garázsvásár...
nem is értem.
Mintha mindenki megőrült volna.
Egy igazi, önzetlen jótett...
mindig újabb jótettet szül.
Nocsak, kinek eredt meg a nyelve!
Miért pazaroltad el a szavakat erre a bölcsességmorzsára?
Ez csak egy mondás... amit valaki sokat emlegetett.
Mondok én is valamit!
Idővel rájöttem, hogy mindenki meg akar kapni valamit.
A gyerekek a játékokat akarják. És a felnőttek?
Nem tudom, ők mit akarnak, de biztosan nem a világbékét.
És te?
- Te mit akarsz? - Én?
Hát én...
Az más. Én nem...
Vigyázz!
Enyém!
Ezt nem hiszem el!
- Mit kerestek a rajtaütésünkön? - Ez a mi rajtaütésünk!
- Állj meg! - Próbálok!
Állj!
Ez a mi helyünk.
Nézd, mit műveltetek!
- Mit? - Tönkretettetek
- egy tökéletes rajtaütést... - A te hibád!
A barátaid?
Kedvesnek tűnnek.
Nem fogjátok elhinni, mit láttam tegnap este!
Varázsszarvasok által húzott, repülő szán?
Igen.
Nahát, nevetni is tud! Rejtély megoldva.
Ho-ho-hó!
Várj, ez komoly?
- Így nevetsz? - Jól van, pakoljunk fel!
Nem úszod meg ilyen könnyen!
- Hadd halljam! - Nem.
Gyerünk! Csak egy kuncogást vagy egy kacagást.
- Egy nevetést! - Állj le!
Jó, rendben.
Hallottad a viccet a féllábú férfiról, aki besétál a kocsmába?
Kezdünk kifogyni a játékokból.
Igen, még pár út, és vége.
Gondolom örülsz,
hogy nincs több éjszakai műszak.
- Ugye? - Igen.
Hát igen.
Én is.
Remek, megint te.
Igen, ez szuper,
de bármit is mondasz, megvan a magam baja.
Kifogytunk a játékokból, és azok nélkül nincsenek levelek.
Levelek nélkül...
Mindegy is.
Kifutok az időből! Na, kimondtam.
Mindjárt karácsony, és még...
Karácsony!
Ez az! Muszáj...
Elhagynád a verandámat? Magánterület.
Én, a büszke Krumok vezetője...
Essünk túl rajta!
Fogd be, fajankó! Most térek a tárgyra!
Én, a büszke...
Mindegy, elszállt az ihlet.
- Tudod, miért gyűltünk össze! - Persze, hogy tudom!
- Éjféli verekedés? - Nézz körbe, Axel!
Hol a klánod?
Elmondom, hol vannak.
Falunapon vannak, kocsikáznak, sütögetnek!
- És bruncholnak! Azt ne felejtsd el! - Szegény Svenemet
a könyvklub vitte el.
"Látod? A postás és a vén játékkészítő mindenki agyát átmosták!"
Hogy érted?
Úgy, hogy ideje összefognunk a közös ellenséggel szemben!
Fegyverszünetet kell kötnünk!
Fegyverszünetet? Megőrültél?
Vagy összefogunk, hogy elintézzük ezt, vagy mostantól könyvklubok
- és sütögetések... - És a brunchok!
- Azt ne felejtsd el! - Igen, az is.
Akkor fogjunk össze és kössünk békét, hogy megakadályozzuk a békét?
Az őseink ezt követelik.
- Az Ellingboe vérvonalért! - A Krum dicsőségért!
A klánok harcba szállnak...
együtt!
Enyém!
Én...
Ez nem lesz egyszerű.
Meglepetés!
Jesper?
- Mit keresel... - Üdv az új műhelyedben!
Mi ez?
- Máris elmondom. - Miért...
- Nem akarok... - Csüccs le!
Imádni fogod. Ígérem.
Karácsony!
Karácsony? Hogy érted...
Gondolj bele, a város minden gyereke karácsony reggel felkel,
és megtalál egy...
vadonatúj játékot a kandalló mellett.
Varázslatosabbá tesszük az ünnepeket. Öröm és boldogság!
Jesper, figyelj! Nem...
Hadd fejezzem be!
Gondolj a boldog kis arcocskákra! Olyan cukik.
- Nézd meg! - Még ha...
Honnan szerzel ennyi játékot?
Te...
újakat készítesz.
Nem készítek játékokat.
Már nem.
Tehetséged van hozzá, barátom!
A madáretetők is szépek, de a tehetségedet
- játék... - Nem!
Kérlek, gondolj bele a lehetőségekbe!
Itt lenne a fafaragás.
- Nem. - És itt,
- az óraművek, amikkel elszöszölhetsz. - Hagyd abba!
Ebben a sarokban sorakoznának
- a szerszámok. - Ahhoz ne érj!
- Szépen elrendezve. - Ne!
Ez micsoda?
Kifelé!
Sajnálom, Klaus!
- Nem akartam... - Kifelé!
Rázós este?
Üdv a klubban!
Nem akarlak untatni vele.
Na jó! Nagyon aggaszt ez az egész.
Ha nem kapom meg a leveleket, akkor mihez kezdek?
Maradjak itt örökre,
lógjak egy favágóval, meg őrült helyiekkel,
és mondjak le minden vágyamról?
Otthon mindenem megvan.
De itt
csak egy...
újabb jelentéktelen, súlytalan...
senki vagyok.
De Klaus nem érdemli meg...
Nem akartam...
Úgy érzem magam... Úgy viselkedtem, mint...
Pontosan!
Jó hallgatóság vagy, mondták már?
Jól van, nyertél!
Gyere velem!
Bocs, hogy ilyen későn zavarlak, de esetleg te érted... ezt?
Jól van, gyertek be!
Jól van, lássunk neki!
Ki kér forró kakaót?
Azt mondta, hajót akar.
- Igen? - Várj, az nem lehet.
- Igen, az. - Micsoda?
Miről beszéltek? Rólam?
Klaus, én...
Gyerünk!
Úgy látom, valakinek segítenünk kell...
- sok-sok levéllel. - Igen.
- Kinek? - Én...
Mármint...
Hogy lehet, hogy sose győztünk le titeket?
Igen, és aztán...
amikor ráült a szánra, megijedtem, hogy túl kicsi.
De nem, pont jó méret volt!
Imádta, nem?
Szerintem igen. Szerinted?
- Szerintem is. - Igen.
Tuti imádta.
Emlékszem arra a napra, amikor ugyanez a mosoly ült ki
- az arcomra. - Mi?
Milyen mosoly? Nem mosolyogtam.
Csak hunyorogtam, a naptól!
Persze!
Én se akartam belátni elsőre.
Mindig ezzel ugratott.
Kicsoda?
Az én Lydiám.
Emlékszem, amikor megtaláltam ezt a helyet itt, amit úgy szeretett.
És megépítettem a házunkat.
Távol mindentől.
De nem terveztünk sokáig kettesben lenni.
Gyerekeket akartunk.
Jó sokat.
Ahogy fel-alá futkosnak, nevetnek, rosszalkodnak.
Míg vártunk,
játékokat készítettem nekik.
Egyre csak vártunk,
és egyre több játékot készítettem.
- Itt egy újabb. Hogy tetszik? - Egyre csak vártunk,
de a gyermekáldás elmaradt.
És aztán...
Lydia megbetegedett.
A mai napig időnként
úgy érzem, még mindig itt...
Miután ő elment,
én elvesztem.
Szerette a madarakat, ezért madáretetőket csináltam.
De aztán...
jöttél te.
Játékokat osztottunk szét, és láttam, hogy örülnek a gyerekek.
Azt hittem, sose fogom ezt érezni.
És ezért neked tartozom hálával, barátom.
Szóval... köszönöm!
Szívesen.
- Tudod, mit? Vágjunk bele! - Mi?
- Mibe? - A karácsonyi akcióba!
Elkészítjük a játékokat.
- Lydia is ezt akarná. - Igen?
Igen! És van egy évünk megtervezni
- a jövő évi terjeszkedésünket. - A jövő évi?
- És utána még... - Én már...
Ki tudja, mi lesz jövőre?
Lehet, hogy...
Miket beszélsz? Gyerünk! Nincs vesztegetni való időnk.
Lehet, itt se leszek már.
Egy, két, há, négy, öt, hat
Egy kis hal a hálómba akadt
Hét, nyolc, kilenc, tíz
Hagytam, hadd vigye a víz
Mit csinált a halacska?
Belemart az ujjamba
Mutasd csak, melyikbe?
Itt, ebbe a kicsibe!
Szép volt!
Jól van, mára ennyi volt.
És... a házi!
Azt elfelejtettem. Tudjátok, mit? Nincs házi!
Szupertanár vagyok!
Itt meg...
mi történt?
Gondoltam, felfrissítem a helyet.
A rothadó hal úgyis kiment a divatból.
Miből fizetted ki?
- A megtakarításodból? - Nem ment rá az egész.
Vagyis ráment, de nézd meg!
- Elég menő lett. - Mi van azzal, hogy elhúzol innen messze?
Azzal mi lett?
Elég hülyének kell lenni, hogy most el akarj menni innen.
- Nem gondolod? - Azt hiszem, igen.
Azt hiszed? Ejha!
Fogalmad sincs, mit értél el, ugye?
Gyere, megmutatom!
Nézd csak meg!
Csendes éj
Szentséges éj
- Boldog karácsonyt! - Boldog karácsonyt!
Jó estét, postás!
- Jó estét! - Miss Alva!
Eléggé megváltozott a hely, nem igaz?
Szia!
Mit keresel itt?
Egy igazi, önzetlen jótett, mi?
Mindig újabb jótettet szül.
Mindig!
Tegyétek a levelet a borítékba,
- és adjátok tovább! - Nem kell rímelnie!
- Ez az! - Röviden, tömören!
A helyesírásért nem jár pont.
- Jól csinálod, Tökmag! - Gyerünk!
Nem kell királydrámát írnotok!
Óvatosan, öreglány!
Sima vonalak. Szép munka!
Jó napot!
Mégis mihez kezdjek?
Maradjak itt örökre...
egy favágóval lógjak,
meg őrült helyiekkel,
és mondjak le minden vágyamról?
- Te megcsinálod... - Fejezd csak be te!
Ragaszkodtak hozzá, nem akartam megbántani őket.
Nem is tudom... Nagyon piros.
Nem túlzás?
Nem! Majd bekötjük a szarvasok szemét, hogy ne szédüljenek el.
Ennyi. Csak viccelek.
Remekül festesz benne!
Szia, Jesper!
Apa? Micsoda?
Bocs, beszéljünk kint!
Elég zsúfolt itt bent.
Apa, mit keresel itt?
Még van pár napom hátra...
Tizennégyezer levél Smeerensburgből?
- Ez meg kellett néznem! - Nem állíthatsz be csak így...
Micsoda? Tizennégyezer?
- Az nem lehet. - Dehogynem!
Ne szerénykedj!
- Mit keresnek itt? - Ők hívták fel a figyelmem a munkádra.
Ez a teljesítmény jutalmat érdemel!
Bármit is mondtak neked...
Akkor hát indulhatunk?
Indulni? Hová?
Hát haza!
Tartom a szavam, a megpróbáltatásnak vége.
Haza?
A komornyikhoz és az ágyba hozott reggelihez...
a selyem lepedőkhöz?
Igazán kiérdemelted.
Nem igaz, Klaus úr?
Hihetetlen volt.
A gyerekeket levélírásra És iskolába járásra bátorította.
Meggyőzte a helyieket, hogy munkájukkal támogassák ezt az ügyet.
Valóban.
Akkor hát, indulhatunk?
Kapsz egy percet búcsúzkodni.
Meg tudom magyarázni.
- Én... - Mindent értek.
Mindenkit átvertél, hogy visszakapd a flancos életedet a nagyvárosban.
Eltaláltam?
Nem! Mármint az elején talán, de... Alva, kérlek...
Gyere vissza!
Levelek nélkül kitagadtak volna, de minden megváltozott.
Márgu...
Klaus, kérlek...
Mindenki meg akar kapni valamit, mi?
Úgy gondoltam, pár megpróbáltatás majd gatyába ráz,
de be kell látnom...
Fényes jövő áll az előtt,
aki elhozta a postaszolgálatot Smeerensburgbe, az biztos.
Ami a jövőt illeti, alig várom, hogy megvitassuk, hol látod magad...
Egy kilőve, egy még hátravan.
Ha megkérdezed, kicsoda, esküszöm...
Végre hazamehetsz!
Én...
Indulás, kapitány!
- Azonnal indulunk. - Ilyet se láttam még.
Hogyan?
Még sose láttam postást szomorúbban távozni,
mint megérkezni.
Jobb békén hagyni.
Biztos remek kis traumát tud ebből gyártani, ami miatt haragudhat majd.
Ne sírj, kislány!
Azt hiszem, lekéstem a hajót.
Elmeséltem neki mindent.
Felém fordult és azt mondta, hogy sose volt ilyen büszke rám.
És megölelt! Hát nem hihetetlen?
Azt hittem, mérges lesz.
Persze, hiányozni fog.
A nagy ház, az, hogy lesik minden kívánságomat, a selyem lepedők.
Jaj azok a lepedők! Témát válhatnánk?
Akárhogy is, ez piskóta volt.
Most meg kell győznöm Klaust és Alvát, hogy...
Az meg mi?
A klánok!
Klaus!
Lassan!
Egy kicsit...
Nocsak, nocsak!
Hát nem kézenfekvő?
- Mit kerestek itt? - Arra gondoltunk,
hogy a mi gyerekeink is érdemelnek ajándékot.
Erre tessék!
Itt van Tökmag kedvence!
Egy szép, nagy piñata!
Hé, ha egy ujjal is...
- hozzá mertek érni a játékokhoz! - Hátra! Jól van.
A játékokat megkaphatjátok, de ne bántsatok senkit!
Nekünk megfelel.
A gyerekek mennyi idő alatt változnak vissza,
ha nincs mivel lekenyerezni őket?
Mennyi idő után fordulnak egymás ellen?
És mennyi idő után állnak be a felnőttek is a sorba?
Jesper?
A postás!
Egyél havat, te...
Nincsenek bekötve, de miért?
Azt hittem, be vannak kötve. Eszembe se jutott volna
ez a mutatvány, ha nincsenek bekötve.
Utánuk!
Ki hagyja a szánt így magára...
- A játékokat! Állítsátok meg őket! - Enyém!
Enyém!
Elkelne a segítség.
Hogy azt is kihasználd?
Pont most jössz a lelkiismeret-furdalással?
Törjétek ripityára a játékokat!
- A játékok! Zárjuk be a zsákot! - Mit izgat?
- Azt hittem, elmész. - Persze, remek!
Szerintem most vitassuk meg,
milyen rémes ember vagyok, miközben a nyakamat szegem,
- hogy játékokat mentsek meg, jó? - Nyomás lefele!
Állítsátok meg a játékokat!
Klaus?
Szép volt, honnan tudtad, hogy én nem esek le?
Mindegy, inkább ne válaszolj!
Enyém!
Gyerünk! Nekünk annyi!
Enyém!
Tökmag!
Apuci büszke rád, hallod?
Enyém?
Elveszítjük a játékokat!
Ne!
- Állj! - Jóságos ég!
Ne!
Jesper, engedd el!
Nem éri meg.
Megőrültél? Nem!
Látod, ennyi volt az egész.
Ne bízd el magad!
Várj, ne!
Ne!
Ezt a várost haragra és rosszindulatra építettük fel.
És ez így fog maradni, amíg egy Krumnak...
Vagy egy Ellingboe-nak!
...van beleszólása.
Gyerünk!
Végeztünk.
Jól mondod. Akkor újra hadakozunk? Vége a fegyverszünetnek?
Holnap reggel kezdjük.
Egy igazi, önzetlen jótett.
Hogyan?
Egy igazi, önzetlen jótett...
mindig újabb jótettet szül.
Azt hiszem, beütötted a fejed. Jobb, ha visszafekszel.
Nem hisztek nekem? Forduljatok meg!
Micsoda?
Forduljatok meg!
Enyém!
- Tökmag! - Drágám!
- Tedd azt le! - Enyém!
- Drágám! - Magdalone, gyere ide!
- Mássz le onnan! - Tökmag!
Anyuci kéri!
- Tedd le a fiút! - Anyuci!
Nem tudod, hol járt.
Nem tudom, mit mondjak, Klaus.
Ha nem...
Ez meg mi?
A szánon hamis ajándékok voltak?
Ne nézz hülyének!
Nem adtam volna oda az ajándékokat.
- Honnan tudtad... - A gyerekek pletykálnak.
És ha arról pletykálnak, hogy a szüleik lincselést terveznek,
akkor a tanáruk felfigyel.
Egyszerű terv volt.
Tönkreteszik a csalit és elmennek.
Csak aztán te jól összezavartál mindent, szokás szerint.
Akkor mindez hiába volt?
Azt nem mondanám.
Indulhatunk?
Eljött!
- Ez az! - Enyém a nagy!
Mondtam, hogy eljön.
Anya, gyere gyorsan!
- Ez az! - Igen!
- Pont ezt akartam. - Eljött!
Apa, anya!
Ébresztő, ezt nézzétek!
Az élet folytatódott.
Smeerensburg egyre jobb hely lett.
Költői, nem igaz?
Alva és én...
mégis mire számítottatok?
Persze, hogy szeretett.
Minden évben karácsonykor özönlöttek a levelek.
Mindig egyre több érkezett, egyre messzebbről.
Ki kellett terjesztenünk a műveletet, ahogy terveztük.
Több gyerekre, több játékra, több városra.
Mintha fényes nappal lenne.
Azt nézd! Látod a vörös és sárga fényeket a szélén?
- Múltak az évek. - Adsz egy kávét a postásodnak?
Ez meg mi az arcodon?
Nem tetszik? Szerintem jól áll.
Légy őszinte! Alva utálja.
És egyre jobban teltek.
Aztán a tizenkettedik évben...
Jövök, szerelmem!
Mindenhol kerestem.
Mindenkit megkérdeztem, de sehol nem találtam.
Semmi búcsú.
Semmi magyarázat.
Semmi.
Mintha egyszerűen...
felszívódott volna.
Jól van.
Két sürgős küldemény érkezett, főpostamester!
A leveleket borítékoljuk, majd lepecsételjük.
Még egy bélyeg.
Aláírva, lepecsételve, feladva!
- Jó éjt! - Aludjatok szépen!
- Jó éjt anya és apa! - Jó éjt!
Hogy mi történt vele azután...
hogy hogyan és miért...
azt nem tudom megmagyarázni.
Rég letettem arról, hogy megértsem.
Csak azt tudom,
hogy évente egyszer...
találkozom a barátommal.
MARY LESCHER EMLÉKÉRE