De ce o ador pe Nicole...
Îi face pe oameni să se simtă confortabil chiar și în situații jenante.
- Ție pare să-ți pese de animale. - Așa e.
Ascultă cu adevărat, când vorbește cineva.
Uneori, ascultă prea mult.
E un cetățean model.
- Sună-l. - Nu-l sun.
Mereu știe ce e de făcut, când vine vorba de căcaturi de familie.
Sună-l.
Eu sunt încăpățânat ca un catâr, dar ea știe când să forțeze
și când să-mi dea pace.
Ne tunde pe toți.
Mereu, în mod inexplicabil, are o ceașcă de ceai,
din care nu bea.
Și nu-i este ușor să adune șosete, să închidă dulapuri
sau să spele vase, dar încearcă, de dragul meu.
Nicole a crescut în Los Angeles, printre actori,
regizori, filme și televizoare.
E foarte apropiată de mama ei, Sandra,
și de sora ei, Cassie.
Nicole oferă cadouri grozave.
E genul de mamă care se joacă cu adevărat.
Niciodată nu renunță la joacă
și nu spune că e prea mult.
Iar uneori e prea mult, cu siguranță.
Așa.
Bun. Unu, doi, trei... Ce?
Pe bune? Tocmai am ieșit din închisoare.
La naiba!
Nu râdeți de mine. Încetați.
E competitivă.
Se descurcă de minune să desfacă borcane, pentru că are brațe puternice,
ceea ce mereu mi s-a părut atrăgător.
Ține frigiderul plin până la refuz.
Nimeni nu flămânzește la noi.
Poate să conducă o mașină cu cutie manuală.
Cum ai putut?
După acel film, Nebun după ea,
putea să fi rămas în Los Angeles, ar fi ajuns vedetă.
Dar a venit cu mine la New York, să joace în piesele mele.
Măcar să primești ce-ai plătit.
E curajoasă.
E o dansatoare grozavă.
Molipsitoare. Mă face să-mi doresc să știu să dansez.
Mereu recunoaște când nu știe ceva sau dacă nu a citit o carte,
dacă n-a văzut un film sau o piesă,
în timp ce eu mint și spun că a trecut mult timp.
Îi place la nebunie să încerce să pună în aplicare ideile mele trăsnite.
Hai să încercăm...
târându-ne...
dar, în același timp, în picioare.
E actrița mea preferată.
De ce-l ador pe Charlie...
Charlie e neînfricat.
Nu se împiedică de părerile celorlalți sau de orice altceva,
când e hotărât să facă ceva.
Charlie mănâncă de parcă vrea să scape de asta
și de parcă n-ar fi mâncare pentru toți.
Sandvișul trebuie strangulat, în timp ce e înfulecat.
Ai puloverul invers?
Dar e extrem de îngrijit și mă bazez pe el să țină totul în ordine.
Are o obsesie cu consumul.
Hei.
Scuze.
Nu se privește prea des în oglindă.
Am plâns de patru ori.
Și eu.
Plânge ușor la filme.
Mă întreb dacă am plâns la aceleași scene.
E foarte independent.
Poate petici o șosetă, știe să gătească și să-și calce hainele.
Cum merge?
Ardeii sunt tăiați.
Rareori se simte înfrânt,
spre deosebire de mine.
Charlie îmi absoarbe mereu toanele proaste.
Nu mi le agravează și nici nu mi le reproșează.
Se îmbracă bine.
Nu ți-e rușine niciodată cu el, ceea ce e rar la un bărbat.
La naiba, Charlie, revino-ți!
E foarte competitiv.
Fir-ar!
- Ce-i asta? Cine are Bulevardul Baltic? - Eu.
Cât e chiria? N-am destul.
Este 450 de dolari.
Adică m-am ars? M-am ars, nu-i așa?
Ce enervant!
- Tată? - Adoră rolul de tată.
Îi plac toate lucrurile pe care lumea le urăște, ca accesele de plâns
și trezirile în miezul nopții.
Am visat urât.
E în regulă.
E aproape enervant cât de mult îi plac toate,
dar e plăcut, în general.
Tată, rămâi.
Se pierde în lumea lui.
Căcat!
- De ce căcat? - Era stația noastră.
El și Henry se aseamănă.
Știe cum să-ți spună dacă ai mâncare între dinți sau ceva pe față
într-un mod care nu stânjenește.
Perfect.
Charlie e autodidact.
Pe părinții lui...
i-am întâlnit o singură dată,
dar mi-a zis că în copilăria lui a fost mult alcool și violență.
S-a mutat din Indiana la New York fără plan de rezervă,
iar acum e mai newyorkez decât toți.
- Cu laptele de migdale bun. - Genial.
Se pricepe de minune să formeze o familie cu cei din jur.
La compania de teatru știa cum să-i facă pe toți să se simtă bine veniți.
Nici măcar stagiarii nu erau ignorați.
Ținea minte toate glumele cu tâlc.
Tu unde pleci când e vifor?
A fost bună.
E extrem de organizat și minuțios.
Știe foarte bine ce vrea,
spre deosebire de mine. Eu nu știu chiar mereu.
Hai să ne oprim aici.
CHARLIE E NEÎNFRICAT
E FOARTE COMPETITIV. ADORĂ ROLUL DE TATĂ...
Cine vrea să înceapă?
Nu vreau să citesc cu voce tare.
De ce?
Fiindcă nu-mi place ce-am scris.
Pe măsură ce mediem separarea
și eventualul divorț,
pot apărea anumite controverse.
Așa că îmi place să încep într-o atmosferă pozitivă,
pentru ca oamenii să-și amintească
de ce s-au căsătorit.
Și, pe măsură ce vă îndepărtați unul de celălalt,
vă amintiți
că e vorba de cineva pentru care ați nutrit sentimente intense,
lucru care încă poate fi valabil, în multe feluri.
Citesc eu. Mie-mi place ce am scris.
Ca să funcționeze,
trebuie să citiți amândoi.
Eu n-am de gând.
Bine.
Cred că e păcat că nu veți auzi lucrurile frumoase pe care le-ați scris.
Zice că nu știu să scriu, dar mi-a ieșit bine.
Nicole, poate te răzgândești, după ce-l auzi.
Nu vreau să aud ce-a scris.
Am promis să ascultăm.
Așa e.
E primul pas al întregului proces.
Ei bine, cred că am să plec, dacă voi aveți de gând
să vă tot sugeți pula unul altuia.
Charlie mi-a dat mie o notiță, dar e pentru tine.
- Mi-a zis să mă grăbesc. - Ce legătură am eu?
Actoria presupune să reacționezi.
Eu îți răspund ție și tu mă încetinești.
Frank, e ultima reprezentație.
Credeți că Charlie și Nicole se vor mai împăca?
Nu, cred că de data asta s-a terminat.
Încă mi se pare ciudat.
Parcă se despart părinții mei. Charlie și Nicole au fost mereu împreună.
- Charlie încă dă notițe? - Da.
Aș vrea eu să plec la Los Angeles.
Acolo măcar ai spațiu. Aici e imposibil.
Doamnelor și domnilor,
aș vrea să fac un toast.
Pentru Charlie
și pentru draga noastră Nicole,
care va pleca într-o nouă aventură,
tocmai în California cea însorită.
Iar noi vom încerca ceva nou.
Vom ține reprezentații pe Broadway.
Mi-aduc aminte când eram tânăr
și am ajuns prima dată pe Broadway.
Ascultați ce vă spun,
un premiu Tony la 27 de ani
îți cam face mintea vraiște.
Eram doar un copil.
- Elia Kazan era în culise... - Mă duc dincolo.
- Nu te duce. Mary Ann! - ...lângă Mike Nichols.
Iar Mike trăncănea cu Dietrich,
iar Marlene, să știți,
era tare amuzantă de obicei,
dar în acea seară era foarte gravă.
Mă scuzi un minut, te rog?
Mă așteptam să veniți mai târziu.
- Ce face? - Bine. S-a culcat la timp.
Nicio problemă. I-am citit din Greierul din Times Square.
Sunteți foarte atrăgători.
Căcat. Scuze, mi-a scăpat pe gură.
E în regulă.
Îți plătesc pentru toată noaptea, ne-am întors devreme.
Mulțumesc.
Dacă nu-ți place mediatorul, putem găsi altul.
- Da. - Dar nu cred că e nevoie.
Împărțim totul egal, nu-mi pasă.
- Nici mie. - Poți să iei mai tot.
Ne luăm apartamente apropiate, pentru Henry. Ne descurcăm.
Vrem același lucru.
- Da. - Între timp, pilotul ți se va potrivi.
Crezi că e slab?
Nu mă uit la TV,
așa că nu-mi dau seama.
I-am spus lui Henry că vin la LA în două săptămâni.
Și?
Nimic.
Văd că vrei să-mi dai o notiță.
Ba nu.
Ba da, adică vreau, dar...
nu mai contează.
Nu mai ai legătură cu spectacolul. E o prostie.
N-am să reușesc să adorm dacă nu-mi spui.
Poate că nu.
Bine.
Sunt două lucruri.
Mi s-a părut că postura ta de la finalul actului șapte e prea demnă.
Bine.
Și...
la final, mi-am dat seama că încercai să plângi.
Știi că nu pot plânge pe scenă
și știu că nu-ți place când mă prefac, dar...
Am crezut că poate în seara asta voi reuși...
Dar nu s-a întâmplat.
Asta e tot.
Mulțumesc că mi-ai făcut hatârul.
Noapte bună, Charlie.
Aceasta e ziua făurită de Domnul
Făurită de Domnul
Să ne bucurăm
Să ne bucurăm și veselim în ea
Ne veselim în ea...
Mamă.
Buni, vara e pentru relaxare.
Ce vrei să faci azi?
Să stăm împreună și să ne relaxăm.
- Și eu. - Fără relaxare.
Nicole are proba de coafură și machiaj azi,
iar Henry e înscris în Tabăra vrăjitoarelor, cu verișorii.
Urăsc Tabăra vrăjitoarelor.
Cassie spune că tuturor le place
și cred că are dreptate.
Henry, du-te și fă-i mamei o cafea, cum ți-am arătat.
Mamă, să vezi ce cafea fac!
Dormiți mereu împreună?
Chiar și în New York?
Nu, doar acum, cât suntem în perioada asta de tranziție.
Căcat!
Nu-i spune lui Charlie. Nu-i place deloc asta.
Recunosc că sunt de acord cu Charlie.
Mare surpriză.
- Parcă ai explodat... - Doamne, e devreme.
...deodată în cameră.
Aici mă descurc singură.
Bine, nu mă uit.
Cât timp stai în casa mea, trezirea e la 6:30.
Și, până când afli ce vrei să faci, vom face ce-mi place mie.
Nu pot să trec de la ce-i place lui Charlie la ce-ți place ție.
Chiar dacă am 64 de ani
și soțul homosexual mi-a murit,
reușesc să mă trezesc zilnic,
să-mi trăiesc viața și să mă simt bine în pielea mea.
Poate că maică-ta mai știe și ea câte ceva.
Știi ce-aș face eu?
În legătură cu ce?
Când vine Charlie,
l-aș duce într-o clipită la Palm Springs.
Așa făceam eu și tatăl tău, când aveam o perioadă grea.
Nu cumva acolo l-ai prins pe tata sugându-i-o portarului?
Și mereu am regretat că m-am supărat atât de tare atunci.
Eu și Charlie divorțăm, mamă. N-avem ce face în Palm Springs.
Învață să te speli pe față înainte de culcare.
Când vine tata, poate mergem toți să ne dăm în tiribombă.
Da.
Sau mă dau o dată cu tata și o dată cu tine.
Nu mă deranjează să mă dau de două ori.
Ne dăm împreună.
Știai că la Universal Studios
am dat primele probe de filmare?
În avion am recitit pilotul de parcă aș fi fost Charlie
și acum mi se pare slab.
Agentul meu spune că e de urmărit.
Cafeaua e bună, mulțumesc.
Cu plăcere.
Dacă Charlie ajunge pe Broadway cu o piesă scrisă de mine,
iar eu fac porcării la TV?
Lumea e impresionată doar dacă te vede la TV.
E încântătoare.
- Peruca e grozavă. - Ce-a făcut în ultimii zece ani?
A jucat în piese dubioase în New York.
- Am văzut una. A plouat pe scenă. - Pot să spun ceva?
A fost bună. Incisivă.
Regizată de soțul ei, care cică e foarte autoritar.
- Avem noroc s-o avem. - M-a uimit c-a acceptat.
Noroc de divorț.
Poate să-și mute mâna?
Va fi dificil să adăugăm părul copilului printre degetele ei.
Poți să muți mâna mai jos?
Cum? Așa?
Nu-i atinge capul.
Trebuie să-i susțin capul.
Da, dar încearcă să o faci de la umeri.
- Perfect. - Da.
Nu pot ține un copil așa.
Are dreptate, e ciudat.
Povestea trebuie să fie riguroasă, științific vorbind.
Ca să te prindă camera pe tine, frumușico, nu pe noi.
Să mă fi văzut înainte de invazia plantelor.
Spun asta cu tot respectul.
Am fost crescut de două mame.
Lasă panoul reflectorizant mai jos, Pablo.
Așa? Sau așa?
- Dar acum? - De ce mereu flirtează careva?
Pot să fac cum vrei, dar am nevoie de două ore...
Pot să spun ceva?
Dennis, stai puțin. Spune, dragă.
Trebuie să știe cum să țină copilul.
Mai târziu, când îl ucide pe Donny...
- Îl ucide pe Donny? - E secret. N-am dat acele pagini echipei.
...devine mamă pentru comunitatea plantelor.
N-o să aibă sens, dacă pare că nu are grijă de propriul copil.
- Așa e. - Donny știe?
- E bine să scapi de New York. - Sunt de aici.
Fiica noastră e la studii acolo, stă într-o cămăruță.
Mi-a zis că au fost 40 de grade deunăzi.
- Ne bucurăm că ești aici. - Și eu mă bucur că sunt aici.
Vrem să redăm aerul începutului de secol, iar tu te potrivești.
Început de secol?
Dacă Nebun după ea ar fi fost la TV sau undeva online...
Erai a naibii de bună în filmul ăla.
- Carol. - Ce naiba, sunt sinceră.
- Copilul n-are voie să-l vadă. - Din cauza țâțelor tale.
Carol!
El e Carter Mitchum, e futurolog la UCLA.
Ne ajută la subiectele despre mediu, pentru ca serialul să fie riguros.
- Încântat. - Este?
- Ce anume? - Riguros?
Până acum, deloc.
Pilotul se lansează. Pregătește-te să te muți aici.
Tot ce ne-ai spus acolo era adevărat.
- Cu o mamă nepricepută, pierdem. - Nimeni nu știe de Donny,
nici măcar el.
Credeam...
Să ne spui dacă vrei să participi la ședințele scenariștilor.
Cred că ai fi de mare ajutor.
Sau aș putea regiza.
- Da. - Poate pare prea mult.
Deloc. Ai regizat ceva?
Nu, n-am mai făcut-o. L-am urmărit însă pe soțul meu.
Fost soț, aproape.
Care e opusul unui logodnic?
Eu și Dennis vom vorbi cu agentul tău.
La teatru am vrut mereu să regizez, dar Charlie zicea
„la următorul”, dar mereu el regiza,
așa că următorul n-a existat.
Nu știu. Poate că ar fi existat, dacă nu divorțam.
Am să-ți dau un număr.
Bine. E un terapeut? Am deja unul.
E terapeutul mamei. O împărțim.
E avocată. M-a reprezentat când l-am părăsit pe Dennis.
Ai divorțat de Dennis?
Din 2013.
Dar lucrați împreună.
- Frumos. - Da' de unde, e un labagiu ordinar.
Nora mi-a obținut 50% din acest proiect, în urma acordului.
Noi am hotărât să nu ne luăm avocați.
Sor-mea m-a pus să mă văd cu câțiva în New York
și nu mi-au plăcut deloc.
Sun-o pe Nora.
Mi-a salvat viața.
Îmi cer scuze.
Sunt foarte neîngrijită.
Am fost la un eveniment la școala copilului.
Vreau să spun asta întâi.
Cred că ești o actriță minunată.
Mulțumesc.
Mi-a plăcut Nebun după ea,
dar și piesele de teatru.
Mi-ai văzut piesele?
Am fost în turneu în New York anul trecut, pentru carte.
Să nu uit să-ți dau o copie.
M-a invitat editura.
Grozav.
- Mulțumesc. - Ești fantastică.
- Charlie le regiza. - Știu.
E foarte talentat.
Este.
Mută piesa pe Broadway.
Fără mine, desigur.
E norocos că te-a avut.
Cum te descurci?
Scuze.
Draga mea...
Liniștește-te puțin.
În acest timp, am să-ți spun câte ceva despre mine.
Dacă decizi să mă angajezi,
voi munci pe brânci pentru tine
și sunt mereu la dispoziție, la telefon sau mesaje.
Mai puțin când sunt cu copiii.
Insist să-i duc la școală și să-i iau în fiecare zi.
- Înțeleg. - Am trecut și eu prin asta.
Mulțumesc, Annie. Așa că...
știu cum e.
- Da? - Da.
Am un copil cu fostul soț, un artist narcisist
și abuziv verbal.
Iar acum am un iubit nemaipomenit, în Malibu.
Grozav.
Charlie nu e groaznic.
Bineînțeles că nu.
Dar toți ne copleșesc cu atenție la început
și, după ce naștem, devenim mame
și se satură de noi.
Unde vrei să locuiești acum?
Păi...
Acum sunt aici, evident.
Nu știu dacă serialul se va produce, dar...
pare că sunt acasă.
Chiar e acasă.
E singura casă pe care am avut-o fără Charlie.
Vrei să rămâi aici?
Charlie n-ar fi de acord. El...
- Detestă Los Angeles-ul. - Contează ce-ți dorești tu să faci.
Mi se pare că ți-ai terminat stagiul din New York.
Poate sta și el aici puțin, nu?
A spus mereu că vom veni, dar niciodată...
n-am făcut-o.
Câți ani are băiatul?
Henry are opt ani.
Îi place în Los Angeles.
Nu știu dacă e corect față de el.
Vreau să mă asculți.
Ce faci e un act de speranță.
Înțelegi asta?
Da.
Îți spui că-ți dorești ceva mai bun pentru tine însăți.
Chiar îmi doresc.
Asta e perioada cea mai dificilă.
Va fi mai bine.
Tom Petty a spus că așteptarea e partea cea mai grea, nu-i așa?
Nu știu.
Am reprezentat-o pe soția lui la divorț.
I-am obținut 50% din câștigurile melodiei.
Nu vreau bani sau ceva de genul ăsta.
Mi-a fost teamă pentru că nu voiam să folosim avocați.
Nu vreau să fiu agresivă.
Vreau să rămânem prieteni.
Vom proceda cât mai amiabil cu putință.
Acum însă...
poți să-mi dai detalii despre ce se întâmplă?
E foarte important ca tu să-ți spui versiunea.
E dificil de exprimat.
Nu e simplu, ca atunci când ei nu se mai iubesc.
Înțeleg.
De ce n-o iei de la început? Oriunde ar fi asta.
Ei bine...
Eram logodită cu Ben
și locuiam în Los Angeles.
Simțeam că vreau să joc în filme și să mă mărit cu Ben.
Doamne, aveam doar 19 sau 20 de ani,
dar mă simțeam mai bătrână ca oricând.
În fine... Sinceră să fiu,
mă simțeam de parcă o parte din mine aproape murise.
Ajungi să-ți tot spui că nimeni nu e perfect, nicio relație nu e.
Ceaiul e delicios.
Datorită mierii de manuka.
În fine, mă întrebaseși de Charlie.
Așadar...
Da, eram...
Eram fericită cu Ben, dar conștientă de apatie
și am plecat la New York,
la o întâlnire cu regizorul unui film plasat în spațiu.
Dar unul serios,
cu traficanți de carne vie în spațiu.
Avea temă politică
sau încerca să ne insufle asta.
Dar satisfăcea aceleași nevoi potolite și cu filme porno extreme.
Mă rog...
Când eram acolo,
regizorul m-a invitat să văd o piesă.
Se ținea într-un apartament, cu toate luminile aprinse.
Nu mai văzusem așa ceva.
O distopie bizară și ireală,
dar jucată foarte bine.
Iar unul dintre actori, costumat în ditamai ursul,
și-a spus toate replicile cu ochii la mine,
ceea ce știam că nu se poate, dar așa se simțea...
Mă rog, mai târziu am aflat că se putea uita.
Prăjiturile sunt delicioase.
Îți trimit câteva acasă.
Apoi am făcut cunoștință cu actorii,
iar ursul s-a dovedit a fi și regizorul piesei.
M-a luat la vorbă
și l-am luat și eu.
Partea din mine pe care o credeam moartă era doar în comă.
Și...
Conversația a fost mai bună decât sexul.
Cu toate că...
sexul a semănat mult cu conversația.
Toate se aseamănă cumva într-o relație.
Nu crezi?
Am petrecut
toată noaptea și a doua zi împreună...
Și n-am mai plecat.
Sinceră să fiu, problemele erau vizibile și la început.
Dar am ales să merg alături de el pentru că era al naibii de bine
să simt că trăiesc.
La început, eram actrița, vedeta,
iar asta mi-a plăcut. Lumea venea să mă vadă pe mine, la început.
Dar, cu cât m-am îndepărtat de acea imagine
și cu cât teatrul devenea mai cunoscut, importanța mea scădea.
Am devenit...
„Cine?
Ah, actrița care a jucat în filmul ăla, atunci.”
El era atracția.
Și asta...
ar fi fost în regulă,
dar am ajuns și mai mică.
Mi-am dat seama
că nu am revenit la viață pentru mine, ci îl ajutam pe el să se simtă viu.
Și...
știi și tu,
e atât de deștept și creativ.
A fost în regulă.
Îi dădeam sugestii acasă, între patru ochi,
iar el le strecura în conversații publice despre piese...
și, pentru o vreme, a fost destul,
pentru că mă simțeam flatată că cineva ca el
îmi apreciază o idee
sau un comentariu pe care îl repetă undeva,
iar apoi am rămas gravidă.
Am crezut că un copil ar putea să fie acel lucru doar al nostru,
dar și al meu.
El era foarte entuziasmat.
A fost frumos.
Pentru o vreme.
Copiii...
au viața lor. Adică imediat ce ies din tine,
începe procesul prin care se îndepărtează.
Iar eu nu eram stăpână pe mine însămi.
De la lucrurile mărunte și stupide, până la cele importante.
Toată mobila din casă
era pe gustul lui.
Eu nici nu mai știam ce gusturi am,
pentru că nu mi se cerea să le folosesc.
Nu am ales apartamentul, ci m-am mutat la el.
Și am tot cârâit despre întoarcerea la Los Angeles, dar fără rezultat.
Veneam aici în concedii, îi place familia mea.
Dar, dacă îi sugeram să rămânem un an,
îmi tăia elanul.
Era ceva...
chiar ciudat să îmi spună:
„Ce ai vrea să facem azi?”
Am văzut documentarul despre George Harrison
și mi-am zis: „Asta e, acceptă.
Acceptă situația. Fii ca soția lui George Harrison.
E destul să fii și soție, și mamă.”
Apoi mi-am dat seamă că nici nu mai știam cum o cheamă...
A apărut acest episod pilot,
care se filmează în Los Angeles și e plătit regește.
L-am simțit ca pe un colac de salvare,
ceva care să fie bucățica mea.
Mi-a fost jenă să recunosc asta în fața lui, dar, în același timp...
da, asta sunt
și asta mi-e valoarea.
Și poate e ceva prostesc,
dar e al meu.
Dacă m-ar fi îmbrățișat strâns și mi-ar fi zis:
„Iubito, mă bucur pentru ce te așteaptă.
Bineînțeles că vreau să ai și tu bucățica ta.”
Atunci... poate că acum n-am fi în proces de divorț.
Dar...
a râs de mine
și era invidios, cum e el.
Apoi a văzut cât e plata
și mi-a spus că aș putea băga banii în teatru.
Atunci am realizat...
că el...
chiar nu mă vedea.
Nu mă vedea ca pe ceva separat de el însuși.
Și l-am întrebat ce număr de telefon am.
Nu l-a știut.
Așa că am plecat.
Și cred că s-a culcat cu directoarea de scenă, Mary Ann.
Ce labagiu nenorocit!
Avansează la Illios...
- Illinois. - Bulevardul Illinois.
Cum adică să avansez?
Te muți pe Bulevardul Illinois.
Unde e bulevardul ăsta?
Aici.
Cassie, când vine Charlie, dă-i plicul.
De ce eu?
Pentru că Nicole se pricepe
să convingă oamenii să-i facă favoruri.
- Nu asta fac. - Am șters-o la fund până la nouă ani.
- E foarte convingătoare. - Ba nu.
Mamă, în mod legal, nu pot să-i înmânez eu actele.
Chiar și așa, e adevărat ce spun.
Chiar trebuie să-i înmânez plicul?
Da, dar am să-i spun că sunt actele de divorț.
Nora a spus că nu trebuie să fie formal. Unde e Henry?
Se joacă în living cu Sam, Jules și Molly.
Du-i la etaj.
- Charlie va veni curând. - Sam, du-te sus.
Eu îi spun despre ce e vorba,
iar apoi îi dai plicul.
Bine. Dar sunt cam agitată.
Poți să de-înmânezi?
- Cum adică? Să cer actele înapoi? - Da.
- Așa cred. - Verifică.
În cazul în care vă răzgândiți...
Eu nu mă răzgândesc.
- Sau dacă ai remușcări. - Sau poate dacă greșesc.
Acum mă faceți să mă simt prost.
Scuze, sunt agitată!
Toate suntem.
Și îl iubim pe Charlie.
Nu-l mai iubi, mamă.
Nu mai poți fi prietena lui.
Eu și Charlie avem propria noastră relație,
independentă de căsnicia voastră.
Așa cum încă sunt prietenă cu Jeff, fostul iubit al lui Cassie.
Te mai întâlnești cu Jeff?
La un prânz ocazional.
Nu-mi vine să cred!
Vrea să-i dai aparatul foto, apropo.
Ascultați! Nimic nu poate fi separat de căsnicia noastră.
Chiar trebuie să-ți explic asta? Fii de partea mea!
- Bine. - Și nu te mai întâlni cu Jeff!
Cassie, tu ești servantul.
Lasă-mă să exersez de câteva ori.
Nu eram bună la probele de actorie.
- Pentru că ți-ai dorit asta prea mult. - Nu e o probă.
Fac eu pe Charlie.
Mi-au transpirat palmele.
Draga mea, pătezi plicul.
Cred că Nicole ar trebui să joace rolul tău.
Chiar ai spus asta?
Nu e nevoie de repetiție, nu e un spectacol.
- Am terminat cealaltă sticlă? - Da.
Mă duc eu la el. Duceți-vă în cealaltă cameră.
Cassie, asigură-te că Henry, Molly și Jules sunt sus.
Imediat.
- Mamă! - Îmi iau paharul.
- Ce e? - Henry se răhățește în baia de jos.
Nu-l poți muta la etaj?
- I-a ieșit pe jumate. - Când termină, du-l sus.
- Cassie? - Ce e?
Pun plicul aici, lângă prăjitorul de pâine.
Am priceput.
- Bună! - Bună.
Unde e Henry?
Se răhățește.
Salut, Henry!
Canapeaua se mai poate desface?
Da.
Am primit un mesaj când am aterizat, dar nu spune nimănui. E secret.
Bine.
Am obținut o bursă MacArthur.
Charlie, e extraordinar!
Felicitări!
O spun eu, pentru că tu nu vrei. E Bursa Geniilor. Ești un geniu.
Mă bucur pentru tine, chiar meriți asta.
E și meritul tău, am făcut totul împreună.
Mulțumesc, dar e al tău, Charlie.
Mi-e foame.
Sunt bani frumoși, eșalonați pe cinci ani.
Înseamnă că pot păstra toți angajații, pot achita credite.
Grozav.
Bineînțeles că am ajuns la: „De aici, doar la vale.
Piesa de pe Broadway va fi un eșec.”
Ba nu.
Am reînceput repetițiile, nu știu.
Mereu spui că nu știi, dar la final e bine.
Da? Nu-mi amintesc.
Așa e, va fi grozav.
Bine, sper că ai dreptate.
Salutări de la toți.
Să-i saluți și tu, mi-e dor de ei.
Ai să-i vezi când te întorci.
Bursă MacArthur, piesă pe Broadway...
E palpitant.
Felicitări, Charlie.
În care baie?
- Ce? - Unde se răhățește.
La parter.
Mama ta e acasă?
Da, e sus.
- Cum merge treaba? - Nimic, încă.
- Eu sunt. - Știu.
- Tocmai am ajuns. - Salut.
Ți-am adus ceva.
Și mama mi-a luat un cadou.
- De ce? - Pentru că mă răhățesc.
- Te iubesc. - Te iubesc.
Nu cred că mai trebuie recompensat pentru asta.
Știu, dar se tot abține și avea o săptămână.
- E propria răsplată. Buni! - Păsăroi!
Încetează! Doamne, sunt grea!
- Ești ușoară ca un fulg. - Mamă?
De ce nu mi-ai răspuns la e-mail?
Scrii atât de coerent
încât mă intimidez.
- Mamă... - Te ridic și eu!
Mamă!
Mamă?
- Mamă? - Ce e?
La etaj.
Am să-ți răspund chiar acum.
Cassie?
Salut, Charlie.
Îmi place cum te-ai tuns.
Mulțumesc.
- Mamă? - Mă duc eu.
Nicole, te strigă Henry!
L-am auzit.
Ce e, Henry?
Poți s-o chemi pe mama?
Te vrea pe tine.
Ce plăcintă e aia?
Este...
cu nuci pecan.
- Tu ai făcut-o? - Nu știu.
Nu, e cumpărată.
- De la Joan's, pe Third. - Da, e bun, nu?
Ce?
Magazinul? Da.
Jules și Molly îl adoră.
- Te simți bine? - Da.
Doar că mi-e cald!
Îți dau niște apă.
Nicole mi-a spus că joci într-o piesă.
Ți-ar plăcea, cred.
E o piesă care n-a mai fost pusă în scenă, scrisă de un britanic.
- Imiți accentul englezesc? - Da.
Mai din nordul Angliei.
Cum sună?
Vrei o cănuță de ceai, ce zici?
Am înțeles. Bine.
Mulțumiri, domnișoară.
Ce este...
- Ce e asta? - E un plic gălbui, drăguță.
Pot să reiau?
Mi-e adresat mie.
Doamne! Îmi cer scuze. Actele ți-au fost înmânate.
- Ce ai făcut? - Nimic. Nu știu.
Nu știu să mint.
Ți-au fost înmânate actele.
Veți divor... Nu mai știu, îmi cer scuze.
Voiam să-ți spun dinainte, ca să nu iasă așa ceva. Scuze.
Parcă sunt într-un vis.
Căsnicia noastră nu mai există.
Știu că nu-ți convine schimbarea,
dar nu vrei nici să fii însurat.
Nu cu adevărat.
Dar nu vreau nici asta.
La ce te așteptai?
Nu știu, cred că nu m-am gândit.
Dar credeam c-am fost de acord să nu folosim avocați.
Vreau...
Nu știu, încerc să fiu cât mai prozaică.
Vreau...
o cu totul altfel de viață.
Să așteptăm să termini de filmat și să revii la NY.
Ne vom lămuri acasă, împreună.
- Nora e corectă. - Nu trebuie să folosim plicuri.
- A fost ideea ei? - Da.
E grozavă. Cred c-am putea fi prieteni cu ea.
De ce mă îndoiesc de asta?
E doar o formalitate.
- De ce... - Nu trebuie să răspunzi acum.
De ce avea Cassie plăcintă?
Era plăcinta ei, nu făcea parte din plan.
Ești sigură?
Ce legătură are plăcinta?
Nu știu, dar înrăutățește lucrurile.
Îmi pare rău, dar n-are legătură.
Așadar...
Ce trebuie să fac?
Îți iei un avocat.
„Ar trebui să plec.
Stuart a ieșit din șanț, s-a urcat în mașină
și a pornit-o pe drumul care ducea spre nord.
Soarele tocmai se ridica dincolo de dealurile din dreapta lui.
În timp ce scruta marea întindere din fața ochilor,
drumul îi păru lung,
dar cerul era luminos.
Și simțea că se îndreaptă în direcția cea bună.”
Am uitat că așa se termina.
Stuart a reacționat exagerat, nu crezi?
Era necăjit din cauza bărcii lui.
Tată, tu pleacă.
Mamă, tu rămâi.
- Tata de-abia a ajuns. - E în regulă.
Te iubesc.
Poți să vii mai târziu să mă trezești și să-mi citești.
Bine.
- Mai târziu vii să dormi în pat cu mine? - Da.
Rezistă, Păsăroi.
Mulțumesc, buni.
Are o perioadă mai mămoasă.
E în regulă.
Scuze. Am băut prea mult vin.
- Îmi imaginez. - Nici n-am mâncat.
O zi stresantă.
Sper că Henry n-a observat.
Sunt sigur că nu.
Fiind părinte, acum realizez că ai mei erau mai mereu chercheliți.
Da.
Îmi cer scuze, încă o dată.
Mersi.
Unde stai?
Păi...
nu m-am...
Presupun că o să...
S-a construit un hotel nou în Highland,
care cică nu e scump și arată bine.
Bine, am să îl caut.
Felicitări iar pentru bursa MacArthur!
Mulțumesc.
- Charlie? - Da.
Mersi.
- Băga-mi-aș! - Ce e?
E reprezentată de Nora.
Cică e foarte corectă.
Uite care-i treaba.
Tariful meu este 950 de dolari pe oră.
Al lui Ted este 400.
Dacă ai o întrebare tâmpită, îl suni pe Ted.
Pentru început, e nevoie de un avans de 25.000 de dolari.
- E mai mult decât... - Și toate finanțele.
Pentru analiza contabilă.
Care poate costa între zece și douăzeci de mii de dolari.
Dar, dacă ne înțelegem din start, n-ar trebui să fie urât.
- Nu? - V-ați căsătorit în Los Angeles?
Da, pentru că mama și sora ei sunt aici,
- ...iar eu și ai mei... - Fiul tău s-a născut aici?
Da, încă o dată, pentru că mama și sora ei sunt aici și eu nu...
V-ați căsătorit aici,
copilul vostru s-a născut aici... și ți-a înmânat actele aici?
Da, dar am locuit în New York.
De ce?
- E vreo problemă? - Va trebui să schimbăm abordarea.
Dacă chiar vrei să-ți crești copilul la New York,
iată ce îți sugerez.
Ia-ți copilul... Spuneai că-l cheamă Fred?
- Henry. - Henry?
De ce-am zis Fred?
Eu am un băiat pe nume Fred.
Îl iei pe Henry la New York, chiar acum.
Apoi intentăm proces la New York.
Va fi un caz judecat la New York.
Trebuie să susținem că acolo e familia.
Păi, așa e.
Altfel, s-ar putea să-ți mai vezi fiul doar în Los Angeles.
Serios? Nu.
E foarte dificil să convingi Curtea să mute un copil.
Din momentul în care soția ta și copilul au plecat din New York,
situația ta a devenit foarte dificilă.
Da, dar, precum am spus, suntem o familie newyorkeză, asta e realitatea.
A venit aici temporar.
În cazul ăsta, de ce ți-a înmânat actele aici?
Nu știu, dar Henry vrea să se întoarcă la New York.
Nu spune ce vrea copilul.
El îți spune doar ce vrei să auzi.
Crede-mă, ei îi spune fix pe dos.
Adu-mi dosarul Barber!
Ce e...
Plecarea cui?
„Plecarea fantomei”. E numele companiei mele de teatru.
Ești regizor?
Regizor de teatru.
Am văzut vreo piesă de-a ta?
Nu știu, ce ai văzut?
Urmează să punem în scenă Electra pe Broadway,
ceea ce e palpitant.
Trebuie să protejăm acei bani.
E vorba de teatru, nu sunt mulți bani.
Practic, toți banii îi bag înapoi în teatru.
Mă întreb...
Putem cere noi pensie alimentară?
- Interesant. - De la Nicole?
N-am să fac așa ceva.
Familia soției tale are bani?
Mama ei are, strânși din cariera în televiziune.
Iar tatăl ei a murit.
Putem cere ca mama ei să nu poată vizita copilul.
O implicăm în proces.
Astfel, mama ei ar putea să-ți achite cheltuielile de judecată.
Nu.
Eu și mama ei suntem apropiați.
- Familia lui Nicole a fost și a mea. - Asta se va schimba.
Îți sugerez să te împaci cu ideea.
Ne trebuie un detectiv particular.
Serios? Adică...
- Serios? - Soția ta se droghează? Cocaină?
Nu la modul serios.
N-o să câștigăm dacă e mama perfectă.
O vreme, a fost dependentă de antiacide.
Nu era de glumă, băga un tub pe zi.
Ai observat pe cineva urmărindu-te?
Nu.
Fii vigilent.
Trebuie să fii pregătit
să o vezi pe Nora prezentându-te drept un tată nepăsător și absent.
Dar nu sunt.
Locuiești în New York.
Ești absorbit de muncă.
Ea și copilul sunt aici, chinuindu-se.
Nora va folosi strategia asta.
Sunt convins.
Dar Nicole nu va minți.
Ascultă, dacă noi începem de pe o poziție rezonabilă,
iar ele de pe o poziție dementă,
când cădem la pace, vom fi undeva la mijloc, între rezonabil și demență.
Tot o demență.
Juma' de demență e tot demență.
Se zice că avocații de drept penal văd oameni răi în momente bune,
iar avocații de divorț văd oamenii buni în momente rele.
Până la final, ai să ne urăști pe amândoi,
pentru ceea ce suntem în viața ta.
Ai dreptate, sigur.
Mai spune-mi o dată.
- Ai venit să-ți vezi copilul. - Poate nu explic bine.
- Ți-a înmânat actele. - Suntem prieteni.
- Ce jigodie! - Vrem să o lămurim.
Nu e jigodie.
Mulțumesc, dar nu e... Noi procedăm altfel.
Nici măcar nu-mi permit asta.
Mă întorc la New York, am repetiții pentru piesa de pe Broadway.
Eram mare șmecher atunci.
Tânăr, foarte atrăgător,
cu un păr grozav.
Apreciez că Charlie mi-a oferit această oportunitate.
Sau să-i mulțumesc lui Nicole.
Am auzit că pilotul a fost ales, așa că se mută.
Și-l înscrie pe Henry la școală.
Se mută și Charlie?
Nu.
Nu ne abandonează.
În Los Angeles nu poți face teatru.
Charlie a spus că ea și Henry se vor întoarce
după ce termină ea filmările.
N-aș fi așa sigur.
Nicole nu avea de gând să rămână în New York, era evident.
Probabil a plănuit asta de ceva vreme.
Când vede o oportunitate,
sare pe ea, credeți-mă.
Los Angeles-ul e plăcut. Atâta spațiu.
O cvadruplă câștigătoare de Oscar, sugându-mi...
Ce mai face lumea?
Nu vă apropiați, cred c-am luat răceala Donnei.
- Scuze, Charlie. - Aștept un apel pe Skype de la Henry,
e posibil să ies puțin.
Charlie, acum treci
printr-o perioadă groaznică, dar se va încheia.
Mulțumesc, Frank.
- Încă ceva. - Da?
Ia și fute cât mai multă lume acum.
Femei, bărbați.
- Ascultă ce zic. - Avem nevoie de ajutor cu tifonul.
Trebuie să fie strâns.
Sunt puțin derutat.
Ținuta din Omul invizibil pentru ce scenă e?
E costumul meu de Halloween,
iar monstrul lui Frankenstein e pentru Henry.
Vine aici în weekend, mergem la colindat prin Slope.
E mai degrabă James Whale, nu Kenneth Branagh.
Perfect.
Putem vorbi?
Da, acolo...
Am notat problemele de la ultimele două repetiții,
iar aici sunt indicațiile regizorului danez care a produs piesa în anii '70.
Unde le-ai găsit?
La o bibliotecă, normal.
Pot veni diseară?
Mary Ann, e prea greu pentru mine.
Nu pot fi cu nimeni acum.
Ne-am tras-o când erai însurat și când n-ar fi trebuit.
Acum, că nu mai ești, ar trebui să n-o mai facem?
Încă nu sunt necăsătorit.
Te torturezi singur.
Vreau doar să nu se ducă tot dracului.
- Mă bazez pe tine. - Bine.
Mersi.
Aș vrea să știi să accepți generozitatea.
Stai puțin...
- Alo? - Charlie Barber?
Da.
Bună, sunt Nora Fanshaw.
O reprezint pe soția ta, Nicole.
Bună.
Ai avocat?
Nu.
Atunci putem vorbi direct, da?
Bine.
Sun pentru că nu am primit răspuns la citația noastră.
Am repetiții la o piesă și fac drumuri între New York și Los Angeles.
Va trebuie să răspunzi citației.
Nicole a spus că nu e grabă.
Au trecut peste 30 de zile
de când ai primit-o.
Legal, trebuia să răspunzi deja.
Nu mi-a plăcut primul avocat.
Se specifică asta în documente.
Le-ai citit?
Da, dar am crezut că scrie așa...
Nici nu voiam să folosim avocați.
- Nu vreau să-mi bag cămașa în pantaloni. - Nicole a spus să nu mă grăbesc.
Te-am tot lăsat.
- Iese la scena de dragoste. - O secundă.
Ce scenă?
Când o îmbrățișez pe Beth.
Dar n-o îmbrățișezi.
Cred c-ar trebui să încercăm asta.
Bagă-ți cămașa în pantaloni și spune-i Donnei s-o fixeze.
Am o sensibilitate
- ...cu cămășile în pantaloni. - Charlie?
Dacă nu răspunzi citației,
vom face o cerere pentru judecată standard.
...n-am încredere în felul în care arăt.
- Charlie? - Da, scuze.
Ce e judecata standard? N-o îmbrățișa pe Beth.
Vom putea solicita orice dorim.
Cum adică? Orice vreți din ce?
Apartamentul tău, lucrurile tale, tot ce ai.
Am discutat asta deja, nu avem multe lucruri.
Poate să ia ce vrea.
Înseamnă că vom cere pensie alimentară maximă
și vom cere custodie totală.
Custodie totală?
Asta nici nu e...
Asta spune legea.
Nicole nu va face așa ceva.
Charlie, o reprezint pe Nicole și știe tot ce-ți spun.
Am vorbit cu ea dimineață.
Eu am vorbit cu ea acum cinci minute, înainte să te sun.
Ce trebuie să fac?
Ia-ți un avocat și răspunde imediat.
Nicole vrea să facem asta amiabil, dar nu ne dai de ales.
Pot să-mi iau un avocat de aici?
- Ce înseamnă „aici”? - New York.
De asta aud numai claxoane?
Nu, trebuie să vii în Los Angeles.
Am repetiții...
Dacă nu ne răspunzi în Los Angeles până vineri, n-avem de ales.
Ce linie?
Am alt apel. Aștepți puțin, te rog?
Eu și mama suntem în mijlocul unei vânători de comori.
Credeam că ai aterizat la opt.
Ce porți?
Pantaloni din șosete.
Așa a fost. Ce-s ăia?
Nu-i place să simtă vântul pe picioare.
Se înfofolește.
Există pantaloni lungi. Putem vorbi?
- E aproape amiază. - A fost trafic. Haide!
- Noi de ce nu căutăm comori? - Așteaptă puțin.
Nu vorbiți separat.
Doar puțin, apoi vin imediat la tine.
M-a sunat avocata ta.
Mi-a spus că vrei să iei tot,
inclusiv custodia totală, dacă nu răspund.
E mai bine să lăsăm avocații.
Dar spune lucruri care nu cred că vin de la tine.
Henry, trebuie să plecăm.
Acum nu mai vreau.
- Ți-ai luat avocat? - De asta am venit.
Henry, mă grăbesc.
Mai am trei indicii.
De ce i-ai organizat o căutare de comori chiar acum?
- Tare! - Ai întârziat.
- Hai, terminăm căutarea mai târziu. - Voi fi bogat!
Bine.
Te duci cu tata și va fi distractiv.
Și, când te întorci, am un cadou pentru tine, drept recompensă.
Nu se duce la dentist.
- Încerc să ajut. - Stau aici.
Haide.
Henry?
Ai scaunul special?
Am eu ceva...
Stai, nu e fixat.
Cum adică?
Scaunul nu e fixat.
La închiriere, le-am zis să-l fixeze.
Cred că n-au voie, din motive legale.
- Știi cum... - Stai să...
- Ar trebui să aibă o clemă. - ...caut.
Futu-i!
- De ce futu-i? - Ceva ascuțit.
Nu pot sta cu mama?
- Nu. - De ce?
Acum e timpul nostru și am zburat 5.000 km.
Dar nu vreau.
Treci dracului în mașină!
Îmi pare rău, dar ce naiba, treci dracului în mașină!
Cum se scrie Lego Bionicles?
Sunt două cuvinte. Lego cu ce începe?
Spune-mi tu.
- Nu vrei să înveți? - Nu.
- Scrie pe cutie, oricum. - L.
Apoi?
E... Salutări de la lumea de la teatru.
Salut! Și apoi?
Un G.
- Ești entuziasmat pentru Halloween? - J?
Nu, G.
- Și apoi? - Un O.
- O? - Ești entuziasmat pentru Halloween?
Da.
Ne-am adus costumele.
Eu am costum de ninja.
Dar Donna l-a făcut pe monstrul lui Frankenstein.
- Nu mai vreau să fiu monstrul. - Sigur?
Măcar să vezi cum e.
E chiar tare. Vom fi monstrul lui Frankenstein și Omul invizibil.
Mama mi-a luat costum de ninja,
care e mai bun, pentru că e mai scump.
Ba să știi că nu, cu tot cu materiale și timpul Donnei.
Verișorii vor fi și ei ninja.
Henry, ne-am chinuit atâta...
Bine.
Cum vrei tu.
Vă rugăm ridicați biletul.
- Ești prea departe. - Știu.
Nu-mi place să las gențile în mașină,
dacă tocmai i-am dat cheile unui necunoscut.
Am mai fost aici.
E o clădire de birouri, ai mai fost și în altele.
Îmi amintesc peștii.
Mulți pești arată la fel.
Vă pot ajuta?
Sunt Charlie Barber, am o întâlnire cu Dan Cohen.
Bună ziua. Unde ți-e omulețul?
Acum nu-l mai am. Scheletele le țin la mama.
Bine.
În regulă.
Îmi pare rău, v-am contactat.
Dl Cohen vă transmite scuzele sale.
Nu poate veni, pentru că soția dvs. s-a întâlnit deja cu el
pe 7 august, pentru reprezentare.
Dar a angajat pe altcineva.
- Nora... - Fanshaw?
Din păcate, pentru că a discutat deja cu dumnealui,
nu mai are dreptul, legal, să vă reprezinte.
- Hrănim peștii? - Da.
- Se întâmplă mereu. - Serios?
Vă pot valida biletul de parcare.
E normal ca oamenii să se întâlnească cu mai mulți avocați,
ca să limiteze opțiunile celuilalt.
Nu cred c-a făcut-o intenționat.
Ați fi surprins...
Ai fost la multe birouri cu mama?
Nu foarte multe.
Vreo 11.
Nu cred că cineva ar fi furat gențile.
Am nevoie de cineva azi.
Dacă nu răspund până mâine, pot pierde custodia.
Nu știam pe cine să mai sun. Trebuie să mai fie cineva.
Am un nume pentru tine.
Bert Spitz.
A fost avocatul de divertisment la agenția lui Roberto.
Excelent.
Dar acum vreo câțiva ani s-a pensionat
și s-a apucat de dreptul familiei.
- L-am sunat. - Mulțumesc, buni.
- Te poate primi la ora trei. - Căcat!
Dar asta rămâne între noi, Păsăroi.
- Am înțeles. Te iubesc. - Tată!
- Vreau alt burger. - De ce?
Pentru că m-ai forțat să car geanta în restaurant și l-am scăpat.
E în regulă, ți-l dau pe-al meu. Haide.
De ce m-ai luat cu tine, dacă nu ai timp de mine?
Am fost plecat și vreau să te văd.
Un divorț cu un copil la mijloc e unul dintre cele mai grele lucruri.
E ca un deces fără cadavru.
Știu din experiență personală. Am fost însurat de patru ori.
Ai divorțat de patru ori?
Patru căsătorii.
Trei divorțuri.
Ultima va dăinui, dă Doamne!
De asta m-am apucat de dreptul familiei,
ajut oamenii să treacă de momente grele.
Uite cum văd eu treaba.
Dacă ne poticnim de lucruri
precum cine și unde a greșit sau ce valoare are pensia,
te va costa mai mulți bani, timp
și stres emoțional.
Și probabil că ai să obții aceleași rezultate.
Da.
Sunt de acord cu asta. Și ea, sunt sigur.
Și mereu aleg adevărul, indiferent unde ne duce asta.
Majoritatea celor din branșă inventează adevăruri, ca să ajungă unde doresc.
Pentru ei, sunteți doar tranzacții.
Pentru mine, sunteți oameni.
Foarte bine.
Nu doar tu, ci și ea.
Da.
Poate fi un proces foarte neplăcut,
dar nu cred că trebuie să fie groaznic.
Mă bucur să aud asta.
Aș vrea să țin cheltuielile cât mai jos.
Bineînțeles.
Tariful meu este 450 de dolari pe oră, cu 10.000 de dolari avans.
Încerc să fac rost de un avans de la piesa de pe Broadway.
Și nu uita că trebuie să plătești și pentru avocatul ei.
Ah... nu știam.
- Poftim? - Măcar o parte.
N-are sens, nu-i așa?
Faci toate astea pentru că îți iubești copilul.
Dar, făcând asta, iei din banii de educație ai copilului.
- E absurd. - Este.
Chiar este, băiete.
Va trebui să răspundem imediat.
Fiul tău merge la școală aici?
Da, temporar. Am căzut de acord.
Pilotul s-a transformat în serial, am vrut să o ajut.
De multe ori simțea că făceam doar ca mine.
Ești soț mai bun în timpul divorțului.
Cam așa ceva. Dar locuim în New York.
Cum copilul merge la școală aici,
Curtea poate avea altă părere.
Ajungem la proces?
Nu, nu ne dorim asta.
Tribunalele californiene sunt un dezastru, dar trebuie să analizăm tot.
Nu cred că sunt ochelarii mei.
- Unde ai să stai? - La un hotel, deocamdată.
Nu dă bine.
- Pentru cine? - Pentru Curte.
- Ai spus că nu ajungem la proces. - Bineînțeles.
Ne pregătim de proces, sperând să nu ajungem acolo.
Bine.
Ți-ar trebui o casă în Los Angeles.
Un loc aproape de ea, e mai bine pentru custodie.
Stă în West Hollywood, e foarte scump.
Pot închiria apartamentul din New York.
Nu-l închiria.
Trebuie să demonstrezi că acolo locuiești.
Și dacă ai o casă aici, în Los Angeles,
e greu să demonstrezi că locuiți în New York.
Așadar...
ce trebuie să fac?
Îți recomand să petreci cât mai mult timp cu fiul tău.
Multă lume se luptă pentru acel timp,
dar nu profită de el.
Vor doar să câștige.
Dar n-ar trebui să fie complicat, nu?
Suntem o familie newyorkeză,
cred că e ceva limpede. Nu?
Așa sper, da.
Nu văd niciun motiv să fie altfel.
Amândoi vă iubiți copilul.
Vă respectați reciproc.
Ar trebui să decurgă ușor.
- Da. - Cred că ai ochelarii mei.
Chiar că da.
Tu ce faci?
Citesc reviste.
Citeai Avocații Californiei?
Da.
Aproape am terminat.
Nu e o pisică prea vioaie.
Vreau să înțelegi că, în cele din urmă, se va încheia.
Atunci, indiferent de rezultat,
voi doi va trebui să lămuriți cum stau lucrurile.
Mulțumesc.
Ești prima persoană care mi-a vorbit ca un om, în tot procesul ăsta.
Îmi aduci aminte de a doua căsătorie a mea.
Vino!
Te-ai distrat?
Am mers din birou în birou.
Vrei să-ți vezi costumul de ninja?
E pe patul lui buni.
- Da! - Du-te.
Donna i-a croit costumul monstrului lui Frankenstein,
cu dopuri și toate cele...
Verii lui sunt toți ninja, a vrut și el...
Eu vorbisem deja cu el.
Nu-l pot forța să fie monstrul.
Nu asta îți cer, dar ai putea să mă ajuți.
Las costumul aici, poate reușești să-l convingi cumva.
Am să încerc.
Ce...
Ți-ai vopsit părul iar? Pentru serial?
Nu, așa arăt eu. Așa arătam și mai devreme.
Știu, dar n-am zis nimic atunci.
Nu-ți place?
E în regulă. E mai scurt? Mie-mi place mai lung, dar...
Scuze, e ridicol.
Totul e în regulă?
Da. De ce?
Mi se pare că ești...
Totul e bine.
Bine, mă duc la hotel,
dar mă întorc în jur de ora cinci...
Plecăm la Cassie, în Pasadena,
la colindat cu verișorii.
- Cassie stă în Pasadena? - Da.
- Ea și Sam s-au mutat acum două luni. - Nu cunosc zona.
- Mă descurc. Care e adresa? - Mama de-abia așteaptă.
- Îi scriu lui Sam. - Cassie și Sam sunt supărați.
- Pe cine? - Pe tine.
- Cassie și Sam? - Înțelegi de ce,
așa că poate e mai bine dacă petrecem separat.
Dar dacă tu n-ai nimic, ce e cu ei?
- Hai să procedăm așa. - Nu vrei să vin?
Nu mă deranjează.
- Bine. - Pentru băiat e bine.
Are două sărbători de Halloween.
Și eu ce-am să fac cu el? Mă plimb aiurea pe străzi?
Poate că hotelul a organizat ceva.
Sau puteți colinda în alt cartier.
Soarele apune pentru totdeauna.
Zorii nu vor mai reveni vreodată.
Nu!
Domnișoară...
Am nevoie de mângâierea umbrelor...
și-a beznei!
Sunteți gata de Halloween?
- Salut. - Ce detaliat.
Dragule, să porți geaca, e frig.
- E frumos apartamentul. - Ești gata?
- Trebuie să facă pipi. - Ba nu.
Ba da.
Aici are câteva figurine și ursul de pluș.
Poți să-l păstrezi aici, i-am luat altul.
Știe că acum sunt doi?
- A fost ideea lui. - David Bowie în Station to Station.
Let's Dance.
Distracție plăcută cu tata!
Distracție plăcută.
Du-te la toaletă, apoi ieșim afară.
Sunt prea obosit.
Du-te la toaletă, mergem cu mașina.
Zona asta arată bine.
- Aș vrea să se termine Halloweenul. - Încă nu s-a terminat.
Dacă eram în New York, ne-am fi plimbat.
Dar îmi place cum stăm acum.
Îmi place să stau.
Așa e, în Los Angeles se stă mult de tot.
Cred că de asta îmi place mai mult aici.
Pentru că stai degeaba?
Nu, ci am prieteni mai buni.
Nu e adevărat.
Dar Horatio și Poppy?
Horatio nu mă mai place.
Iar mie nu-mi place de Poppy.
Aici îl am pe Axel.
E tare hazliu, cred că ți-ar plăcea și ție.
Și familia mea e aici.
În afară de tine.
Toată lumea doarme.
Trebuie să fac pipi!
Cine ți-a dat o brichetă?
Capacul sus!
Luni trebuie să mă întorc la New York.
Ai tras apa?
Spală-te pe mâini.
Vrei să ne jucăm?
Sunt obosit.
Ai auzit? Plec înapoi la New York.
Ai grijă! Cad!
Nu m-ai prins.
Bine?
De ce nu vii mai des?
Trebuie să muncesc.
Știi că am premiera pe Broadway.
Pentru că nu mai vrei să stai cu mama?
Nu de asta.
Am vorbit și am stabilit că nu mai suntem împreună, oriunde am fi.
Dar amândoi vrem să stăm cu tine.
Dar la New York nu ești lângă mine.
Păi, acolo locuim, de fapt.
Dar merg la școală aici.
Deocamdată.
Ca atunci când am fost la Copenhaga pentru piesa mea.
Mai ții minte copiii cu găleți?
Îmi place școala de aici, iar mama spune că putem sta aici.
Cum adică?
Așa a spus?
Da.
- Alo? - Te muți aici?
- Ai găsit avocat? - Da.
- Henry zice că te muți. - Zi-i avocatului s-o sune pe Nora.
Vreau să vorbim de noi.
Cine căcat e „noi”?
Doar noi doi, într-o cameră.
Așa am spus mereu că vom face.
- Avocata nu mă lasă să fac nimic. - Noi divorțăm, nu ei.
Spune că o pot da în judecată pentru malpraxis.
În ce naiba intru?
În ce naiba intri?
Da, ce pula mea se întâmplă?
Ți-am citit toate e-mailurile mizerabile.
- Când? - Nu mai știu, recent.
- Căcat. - Căcănar mincinos!
- Ai futut-o pe Mary Ann! - Dormeam deja pe canapea.
Și mâncai rahat că lucrăm la relație.
Știi ce? Eu chiar am lucrat.
Dar am muncit de una singură.
Cum mi-ai citit e-mailurile?
Ți-am spart contul, prostovane!
Asta e ilegal!
Așa că scutește-mă de surpriza provocată de Los Angeles.
Surpriză! Am propriile opinii.
Cum de știi să faci așa ceva?
Vreau lucruri diferite de tine,
pentru că, surpriză, tu te futeai cu alta.
O singură dată! Amesteci lucruri care nu au legătură.
Mary Ann n-are legătură cu LA.
Da, le amestec, labagiule!
Privește cum le amestec!
Ai bătut din picior?
Nu cred c-am mai făcut asta vreodată. Sunt furioasă.
Ți-ar prinde bine un pahar.
Așa e, mulțumesc.
Japonezii produc o tequilla foarte interesantă.
Foarte interesant.
De ce ești furioasă?
Căcănarul de fost soț.
Atâta timp m-am simțit vinovată, iar el e atât de egocentric,
încât totul e inutil.
Parcă joc un joc de una singură.
Eu sunt Pablo. Ne-am întâlnit la...
- Țineai panoul reflectorizant. - Cel cu flirtul.
- Uite ce vreau să faci. - Ce?
Trage-mi-o cu degetele.
- Ce? - Ai auzit.
- Bine. - Doar asta vom face.
Bine?
Îmi schimb dracului întreaga viață.
Fiul lui Nicole și Charlie, Henry, s-a născut aici.
În prezent, merge la școala primară Laurel, din Laurel Canyon,
iar Nicole este actriță,
dar este și mamă cu normă întreagă,
cu cursuri de înot, artă,
sport și muzică, precum și grupuri de joacă.
Nicole este tutorele primar al lui Henry,
iar dacă Charlie vrea drept de vizitare,
ar trebui să facă eforturi să îl viziteze aici, în California.
Nora, ignori faptul
că au trăit în New York timp de zece ani.
Clienta mea a lucrat în New York câțiva ani, așa e.
Dar Nicole a fost născută și crescută în Los Angeles.
Ea și Charlie veneau aici vara și în mai toate concediile,
la familia ei,
care e toată aici.
Ea și Charlie s-au căsătorit aici.
Vrei să vezi fotografiile?
Nu e nevoie.
Dar sunt sigur că amândoi sunt încântători.
Clientul meu se așteaptă
ca, după încheierea serialului,
să revină la New York,
unde încă au un apartament.
Iar eu am înțeles că Charlie i-a promis lui Nicole
că vor petrece mai mult timp aici
în timpul căsniciei.
Dar, din cauza insistențelor sale cu privire la muncă,
Nicole a ajuns să stea la New York mult mai mult decât anticipa.
De fapt, acum câțiva ani,
Charlie a primit un post de rezident la Geffen Playhouse.
care l-ar fi adus, cu tot cu muncă și familie,
la Los Angeles timp de un an.
Dar...
a refuzat,
cu toate că Nicole și-ar fi dorit asta.
A vrut să păstreze un mediu stabil pentru familie și copil.
Tot despre asta a fost vorba
când au plecat la Copenhaga șase luni, pentru o piesă de-a lui?
Înțeleg că Charlie locuiește în New York,
iar când programul îi permite, vine aici pentru a-și vedea fiul.
Vine aici de fiecare dată când poate.
Nu înțeleg de ce nu vii aici definitiv.
Trăiește la New York.
- Îmi cer scuze, cine vrea prânzul? - Bună idee.
Comand acum și va ajunge la fix.
Da.
E bine de la Manny's?
Ar fi excelent.
Ai mâncat de la Manny's?
O să-ți placă.
Au sandvișuri delicioase, salate.
Un sandviș cu șuncă, salată și roșii.
Tată?
Curcan.
Și eu la fel.
- O salată de kale? - Da.
Nu știu, scuze.
Charlie vrea...
salata grecească,
dar nu cu sos grecesc, ci cu suc de lămâie și ulei de măsline.
Bine.
- Eu vreau salata de pui chinezească. - Bine.
Mulțumesc.
Felicitări pentru bursă, Charlie. Mi-a spus Nicole.
Mulțumesc.
E un geniu.
I-am spus lui Nicole
că mi-a plăcut piesa ta.
- Mulțumesc. - Serios.
Ești foarte deștept.
Mulțumesc.
Aș vrea să...
pătrund în acea minte a ta.
A fost un moment în care puteai să simți mirosul pâinii prăjite.
A fost piesa mea preferată din tot anul.
- Mulțumesc. - Un adevărat geniu.
Mulțumesc.
Păcat că n-a mai rulat pe Broadway.
Nu simțeau mirosul pâinii prăjite.
A fost foarte emoționant.
Cred că e foarte competitiv.
Când Charlie e în Los Angeles,
Nicole e de acord ca Henry
să petreacă timp egal cu ambii părinți.
E foarte plăcut aici, Charlie.
Ar trebui să încerci.
Și e spațiu ca nicăieri altundeva.
Și mie îmi place.
Dar, dincolo de preferințele noastre pentru un oraș sau altul,
nu suntem de acord că ei sunt o familie din Los Angeles.
Au hotărât de la început
că se vor întoarce la New York după încheierea serialului.
Eu nu știu nimic de asta.
N-am stabilit în scris.
Charlie, e același gen de hotărâre
conform căreia tu și Nicole urma să stați mai mult la Los Angeles?
Atunci n-am hotărât nimic, doar am discutat.
Dar...
Așadar, e o hotărâre când e ceva ce-ți dorești tu,
dar e doar o discuție, când Nicole vrea ceva?
Pauză.
Nora, ai un birou unde eu și Charlie putem vorbi?
Desigur.
- Poți să... - Vă arăt eu.
Haide.
- Nora e o avocată foarte bună. - Da.
- Dură, nu? - Da.
Iar tu ești strâns cu ușa, pentru că ești dispus să vii aici
și să închiriezi un apartament.
- Tu mi-ai zis să fac asta. - Știu.
Și fac asta ca să-mi văd copilul, nu ca să stabilesc un precedent.
Da, dar, din păcate, chiar stabilești un precedent.
Un judecător ar putea crede asta.
Care e alternativa? Rămân la New York și nu mai revin?
Nu, în acest caz, Curtea ar putea crede că nu-ți pasă de copil.
Ajungem la proces sau nu? Nu mai spune ba una, ba alta.
La cum arată lucrurile, cred că ajungem la proces.
Știi cât de exasperant ești?
Da.
Și știu că pare nedrept.
Dar imaginează-ți că ești..
o mamă abandonată de soț,
care refuză să plătească pensie alimentară.
Asta încearcă sistemul să preîntâmpine.
Ascultă...
Dacă te-aș reprezenta...
Chiar mă reprezinți!
Da, așa e, bineînțeles.
Nu văd niciun judecător mutând copilul înapoi din California.
Cred c-ar trebui să facem o înțelegere azi.
Asta însemnând?
- Ea primește ce vrea aici. - Bert, nu...
Nu.
Trebuie să câștigăm.
Nu uita că Henry e cel care trebuie să câștige.
Dacă ajungeți la proces, va fi implicat și el.
Dar, dacă el rămâne aici, iar eu plec la New York,
n-am să mai...
N-am să mai fiu cu adevărat tatăl lui.
Va fi diferit.
Nu voi mai exista.
Poate te muți aici.
Ai auzit ce-a zis Aamir de spațiu.
Dă-l în pula mea de spațiu!
Eu am să fac ce vrei tu, dar ăsta e sfatul meu.
Am văzut asta întâmplându-se de multe ori,
iar costul acestor lupte e imens.
Un client a făcut cancer la colon și a murit înainte de a se înțelege.
Dar un proces în New York?
E prea târziu.
Chiar dacă n-ar fi, n-ar mai conta.
Sunt rezonabile, financiar vorbind.
Ești norocos că nu ți-au cerut jumătate din bursă.
N-ar face asta, știe că toți banii îi bag în teatru.
Dacă continuați, se poate.
Întreaga echipă se bazează pe acei bani.
Curtea n-ar fi de acord cu asta, nu?
Indiferent de asta, te va costa jumătate din bursă
ca să convingi Curtea.
Mă simt ca un infractor.
N-ai comis nicio infracțiune.
Nu așa pare.
Dacă renunțăm acum la Los Angeles
și încercăm să obținem cât mai mult,
cred că putem câștiga pe alte fronturi.
Nu există alte fronturi!
Asta e ce contează!
Trebuie să știe că am luptat pentru el!
Va ști.
Nu trebuia să-l fi lăsat pe Henry să vină.
Dacă subiectul nu era L.A. sau New York, apărea altul.
V-ați fi certat de la o casă sau unde să facă școala sau...
Știi cum e?
E ca în bancul cu femeia la coafor, la Roma.
- Îl știi? - Nu.
O femeie se duce la coafor și zice:
„Plec la Roma în concediu.”
Iar el îi spune: „Serios? Cu ce companie?”
„Alitalia”, spune ea.
„Alitalia? Ai înnebunit?
E cea mai slabă companie, alege altceva.”
Apoi întreabă: „Unde ai să stai?”
„La Hotelul Hassler”.
„La Hassler? Glumești?
E în curs de renovare, ai să auzi barosuri toată noaptea.
N-ai să dormi. Ce vrei să vizitezi?
„Cred că am să mă duc la Vatican.”
„La Vatican? Ai să stai la coadă toată ziua.
N-ai să vezi nimic...”
Îmi cer scuze, Bert, dar te plătesc pentru banc?
Orice se întâmplă aici, e temporar.
Copilul crește, va avea propriile opinii.
Timpul e de partea ta, Charlie.
Poate vine la facultate pe Coasta de Est.
Majoritatea monezilor le am la tata acasă,
dar bancnotele le ține la tine, bine?
Adică o bancnotă de 20
și una de 50? Ce-i asta? Fir-ar să fie!
Ce e fir-ar să fie?
La voi a picat curentul?
Tată, a picat curentul?
Nu.
Dealurile sunt toate în beznă și...
Fir-ar să fie!
Nu se închide poarta.
Mamă!
- Pot să merg în camera mea? - Da.
- Ai încercat să... - Da, tot.
Îmi cer scuze că te-am pus pe drumuri.
E în regulă.
- Dar... - Nu poți sta cu poarta deschisă.
Da.
Trebuie să existe un panou.
Poate e ceva acolo.
- Frumoasă casă. - Da.
Din câte văd.
Mulțumesc.
Ești cam mițos.
Da, trebuie să caut o foarfecă.
Vrei să te tund eu?
Bine.
Închide ochii.
A adormit.
Mai bine stă aici astă-seară.
E noaptea mea.
Aproape am terminat.
Eu și Bert am lămurit 90% din detalii,
au mai rămas câteva lucruri minore.
Ar trebui să fie ușor.
Apoi, judecătorul pronunță divorțul.
E bine.
- Băga-mi-aș! - Ce e?
Cine-s ăia?
- Charlie, nu trebuia să faci asta. - Ce? Unde e Bert?
Asta înseamnă că tot ce am discutat e apă de ploaie.
Dar am obținut Los Angeles?
Nu și dacă e reprezentat de Jay Marotta.
Acum e bătaie de stradă.
Va trebui să cer lucruri pe care nu le-aș cere, în mod normal.
Sistemul răsplătește comportamentul agresiv.
- Jay. - Bună!
Bună!
Am văzut-o pe Miriam la Madeo deunăzi.
- Da? - Era încântătoare.
Ar trebui să vii la acțiunea noastră caritabilă.
- Va cânta John Legend. - Îl ador.
Va fi în Beverly Hills, cred.
- Grozav. - Bine?
- A spus că stai mult în Malibu. - Da?
Și eu. N-am mai văzut-o de când acolo era sediul ICM.
Puțină istorie...
Acum zece ani, Charlie își asumă un risc
distribuind-o pe Nicole
în piesa lui din New York.
El fiind un regizor foarte apreciat și avangardist,
în timp ce ea era
fătuca din filmul cu sex la facultate, care-și dă sutienul jos.
- Nu accept ca clienta... - După zece ani...
- ...să fie jignită pentru alegerile ei. - ...și multe roluri foarte prestigioase,
a ajuns o actriță apreciată și care se bucură de renume.
Datorită acestui renume,
acum primește un rol important într-un serial TV.
Această nouă oportunitate i se datorează lui Charlie.
Onorată Instanță, acum nu mai este cazul să plătim pensie alimentară.
De fapt, Charlie are dreptul la jumătate din câștigurile ei,
dar și din câștigurile curente și viitoare ale serialului.
Charlie tocmai a primit imensa sumă de 650.000 de dolari,
sub forma unei burse MacArthur.
- În plăți... - Pentru piesele create...
- ...anuale de 125.000 de dolari... - ...în timpul căsniciei.
...timp de cinci ani.
- Folosind argumentul lui... - Banii sunt...
- ...Nicole a contribuit și ea. - ...pentru plata actorilor...
- Pe rând, vă rog. - ...și pentru datorii acumulate
cu compania de teatru la care a lucrat soția lui.
Nu doar că a refuzat o colaborare bănoasă
și o carieră de succes în filme,
ca să joace în micul lui teatru,
ci i-a oferit lui Charlie
un împrumut la început, drept ajutor.
- Pe care l-a achitat. - I-a pus numele pe fronton,
iar asta a devenit atracția principală.
Asta poate era valabil acum zece ani.
Astfel, ea a contribuit la reputația lui Charlie.
În următorii zece ani,
a avut oferte de roluri în filme sau seriale,
pe care le-a refuzat, ascultându-l pe Charlie,
pentru a fi mamă și a juca în piesele lui.
Suntem flexibili în privința pensiei alimentare,
dar solicităm jumătate din bursă.
Nu înțeleg cum puteți cere jumătate din bursa
acordată pentru geniul lui.
A devenit geniu în timpul căsniciei.
Haide, Nora.
Charlie însuși, când a aflat de bursă,
a spus că îi aparține și lui Nicole.
Asta spune lumea când câștigă premii.
Ba nu, sugera ceva ce e adevărat.
Geniul lui e un bun nepalpabil, care s-a dezvoltat în timpul căsniciei.
Îmi place cum te referi la teatrul lui Charlie
ca la ultima magherniță de mahala,
când vine vorba de custodie,
dar, când vrei mai mulți bani,
el e deodată un regizor de pe Broadway, bogat și genial.
Nu se poate așa.
Serios? De ce nu?
Și, indiferent dacă tu crezi că e drept sau nu,
prima plată anuală din cadrul bursei MacArthur
a fost depusă într-un cont comun, devenind bun comun.
Căcat! Nu trebuia să fi pus banii într-un cont comun.
N-o să mai rămână nimic, oricum. Cheltui tot pe divorț.
Nora, versiunea ta despre această căsnicie
e dintr-o lume paralelă.
Mutându-se subit la Los Angeles
și insistând să rămână aici,
Nicole îl ascunde pe Henry...
- Luați loc, vă rog. - ...și îl înstrăinează de tată,
ceea ce i-a întors lumea lui Charlie cu fundu-n sus.
- Dle avocat. - O ambuscadă.
Îl ascunde, Jay? Serios? Îl înstrăinează?
Sunt cuvinte de ceartă,
alegații false și care nu aduc nimic constructiv.
Rezumatul tău e scandalos.
Și, chiar dacă statul California nu ține cont de asta,
trebuie menționat, pentru a avea toate detaliile,
că Charlie a avut aventuri extraconjugale.
- Una singură. - Chiar vrei să insist?
- Da, insistă. - Bine.
Nicole a recunoscut că i-a accesat fără drept calculatorul lui Charlie
și i-a citit e-mailurile,
ceea ce, dacă se dovedește, e infracțiune.
Și nu cred că ai să te bucuri
dacă întreb de consumul de alcool din fiecare după-amiază.
- Ce? - I-a mărturisit lui Charlie recent,
după ce tocmai îl culcase pe Henry,
că nu se ținea pe picioare, în timp ce cobora treptele.
Din ce-am înțeles, nu a fost un incident izolat.
Așa că, Nora, te invit
- ...să insiști, dacă dorești. - Charlie?
Pot să te întreb
cum vei petrece mai mult timp cu Henry,
dacă nu profiți de timpul disponibil acum,
într-un mod responsabil?
În timpul unei vizite la Los Angeles,
după ce nu a sunat, anunțat
sau comunicat în orice formă,
Charlie vine după Henry cu două ore întârziere,
la casa mamei lui Nicole.
În acel moment, scaunul pentru copil,
în legătură cu care o asigurase că este instalat profesionist,
nu era asigurat deloc.
- Era aruncat în spate. - Trebuie să pui centura.
- E legea. - Știu.
- Credeam că au făcut-o la închiriere. - Nu au voie.
Acum știu asta. După ce am aflat, am rezolvat.
Stimați avocați?
După cum vedeți, sala e plină
de oameni care nu au resursele clienților dumneavoastră
și sunt convins că nu v-ați epuizat
toate argumentele pentru custodie.
Între timp, voi menține starea de fapt.
Pentru moment, aceasta este o familie din Los Angeles.
Am preluat acest departament recent
și încă mă familiarizez cu cazurile.
Voi solicita serviciile unui expert
care știe mult mai multe despre copii decât mine.
După încheierea evaluării sale,
vom modifica hotărârile, acolo unde se impune.
Bună.
Bună. Unde e Henry?
E cu Cassie și copiii ei la laser tag.
Vrei să bei ceva?
Am apă de robinet nefiltrată, bere și niște suc.
O cutie de suc.
N-ai nimic pe pereți?
Am doar ce-a desenat Henry
și le-am dus la înrămat.
Pot să-ți dau eu câte ceva,
până îți aduci tu.
Ce zici de poza cu Henry pe feribotul de la Staten Island?
Nu ești și tu în ea?
Cred... Poți să...
- Trebuie să plec mai devreme la New York. - O poți decupa.
Așa că mă întrebam dacă îl pot lua pe Henry vineri.
Adică pe data de 21?
Avem planuri.
Mergem la Muzeul de Artă cu verișorii.
Nu poți să anulezi, ca să pot sta cu el?
E doar o noapte, e nerăbdător.
- Serios? - E noaptea mea, Charlie. Am negociat.
Bine.
Dar ce?
Nimic. Îți cer să fii mai flexibilă.
Sunt. Tu vii și pleci, iar eu schimb ce pot schimba.
- Doar că acum avem bilete... - N-a fost doar acum, dar fie.
Profesorul lui Henry vrea să ne cunoască.
Profesorul de aici?
Răspunzi la e-mail, ca să stabilim o dată?
Da, am fost distras.
Înțeleg.
Vor să se asigure că nu-l afectează, mai ales la citit.
Cred că e prea agitat. Își dorește asta prea mult.
La matematică e geniu.
Renunță prea repede când nu-i este ușor.
E ca noi, încăpățânat.
Dar la Monopoly e tot praf, pentru că mereu strânge banii.
Așa că...
Ar trebui să vorbim.
Cred că lucrurile au mers prea departe.
Mama își ipotechează casa, ca s-o pot plăti pe Nora.
Credeam că eu o plătesc.
Tu plătești 30%.
Și eu ajung falit, dacă te ajută cu ceva.
Am acceptat să regizez două piese de căcat,
iar de fondul de facultate poți să uiți.
Până acum, am reușit să nu-l implicăm pe Henry,
dar lucrurile se vor schimba.
Trebuie să-l protejăm.
De acord.
Nora spune că evaluatorul va veni acasă,
va vorbi și cu Henry, și cu noi,
dar și cu prietenii, familia, dușmanii.
Apoi ne vor evalua ca părinți.
- Sună groaznic. - Știu.
Dacă cineva m-ar evalua așa, cred că n-aș primi niciodată custodia.
A fost o glumă.
- Știu. Asta simt și eu. - Bine.
Așadar...
Poate reușim să ajungem la o înțelegere.
Mai știi că ți-am spus asta la început?
Știu, dar sunt alte circumstanțe.
Pe care eu le-am anticipat.
În fine, încercăm?
Bine.
Nu știu cum să încep.
Înțelegi de ce vreau să rămân aici?
Nu.
Păi...
Charlie, n-ai început deloc bine.
Dar nu înțeleg.
Mai știi că ai promis că vom veni des aici?
Am discutat asta.
Eram căsătoriți, am zis multe.
Am vorbit despre o mutare în Europa. Și despre...
un dulăpior sau cum se numește?
O comodă, care să stea în spatele canapelei.
Dar n-am făcut nimic.
Ai refuzat poziția la Geffen, care ne-ar fi adus aici un an.
Nu-mi doream asta.
Aveam un teatru grozav și o viață excelentă acolo.
Aia numeai tu viață excelentă?
Știi ce vreau să spun.
Nu mă refer la căsnicie, ci la traiul în Brooklyn.
Profesional.
Sincer să fiu, nu ne-am văzut niciodată altfel.
Asta e problema, nu-i așa?
Eram soția ta. Trebuia să te fi gândit și la fericirea mea.
Ei, haide! Erai fericită, dar acum te-ai decis că nu mai ești.
Bine.
Hai să...
Munca mea e aici acum, familia mea e aici.
Am fost de acord ca Henry să facă școala aici din cauza serialului.
Am făcut asta știind că, la final, se va întoarce la New York.
N-am spus asta. Poate că așa ai crezut tu, dar n-am vorbit de asta.
Ba am vorbit!
Când am vorbit?
- Nu știu când, dar am vorbit. - Credeam că...
- Am vorbit la telefon. - Dragule, lasă-mă să termin! Scuze,
mă tot scap.
Credeam că, dacă Henry se va simți bine aici
și dacă serialul continua, ne-am fi putut muta aici o vreme.
Eu nu am fost înștiințat de asta.
Nu locuim aici doar pentru că tu nu concepi și alte dorințe,
în afară de ale tale, decât dacă ești silit.
Bine. Ai vrea să nu te fi măritat cu mine,
dar asta s-a întâmplat.
- Și ce facem? - Nu știu.
Nora spune că nu mai e cale de întors.
Mă cac pe Nora!
Cum să-mi zică afurisita de Nora că mereu am trăit în LA,
chiar dacă n-am locuit niciodată aici?
Cum ai putut s-o lași să zică mizeriile alea?
Și Jay a vorbit despre mine.
Nu trebuia să renunți la Bert.
Aveam nevoie de propriul nesimțit.
Suntem de acord că ambii avocați au spus căcaturi despre noi.
Nora a fost mai rea.
Jay m-a făcut alcoolică.
Mi-ai întors lumea pe dos și mă treci prin iad acum.
Toată căsnicia a fost un iad.
Așa a fost? Un iad?
Iar acum ai să-l târăști pe Henry în mizeria asta ca să obții iar ce vrei!
Nu e vorba de ce-mi doresc. Ba da, este. Dar e vorba de ce...
era...
mai bine pentru el.
Chiar mă întrebam când ai să ajungi la ce vrea Henry.
Sictir!
Sictir ție!
Dacă ți-ai asculta copilul,
l-ai auzi că vrea să trăiască aici!
Nu-ți mai proiecta sentimentele asupra lui.
Mi-a spus că-i place aici.
Pentru că știe că asta vrei să auzi!
Mi-a zis că ești mereu la telefon, nu te joci cu el.
Pentru că divorțez în Los Angeles și regizez o piesă în New York!
Care nu mai rulează, fiindcă nu eram acolo. Era o oportunitate uriașă.
Te lupți pentru ceva ce nu-ți dorești!
Parcă ești taică-tu.
Nu mă compara cu taică-miu!
Nu te-am comparat cu el, am spus că te comporți ca el.
Ești exact ca maică-ta.
Faci exact ce nu suporți să facă ea. Îl sufoci pe Henry.
- În primul rând, mama e extraordinară. - Au fost cuvintele tale.
În al doilea rând, mă compari pe mine cu maică-mea?
Poate sunt ca tata, dar nu ca mama!
Ba ești! Și semeni și cu taică-miu!
Dar și ca maică-mea!
Ai ce-i mai rău din toți oamenii ăștia!
Dar, cel mai mult, de la maică-ta.
Uneori, când eram în pat, mă uitam la tine
și parcă o vedeam pe ea. Scârbos!
- Mă lua scârba când mă atingeai. - Ești o putoare.
- Eu făceam patul, închideam dulapurile. - Gândul că ne-am tras-o
îmi încrețește carnea pe mine.
N-ai să fii niciodată fericită, în LA sau aiurea.
Ai să crezi că ai găsit pe cineva cu totul diferit de mine,
dar peste câțiva ani te răzvrătești și contra lui,
pentru că vrei să te faci auzită. Dar nu vrei ceva anume.
Vrei să te plângi încontinuu că nu te faci auzită.
Mă gândesc la mine, căsătorită cu tine... Acea femeie mi-e străină.
- Avem un copil împreună. - Ai decăzut.
Te-ai întors la ce știai înainte să mă cunoști. Penibil!
Oamenii îmi spuneau că ești prea egoist pentru a fi un mare artist.
Iar eu te apăram.
Dar aveau dreptate deplină.
Zilele de actriță ți s-au dus. Ai ajuns o umplutură!
M-ai manipulat, nenorocitul dracului!
Vrei să te portretizezi ca victimă? E o strategie bună, legal vorbind?
Bine. Dar știm amândoi
că ai ales viața asta!
Ai vrut-o până când te-ai săturat!
M-ai folosit ca să poți pleca din LA.
Nu te-am folosit.
Ba da, iar apoi m-ai învinovățit pe mine.
Mereu îmi arătai ce făceam greșit,
cum nu eram destul de bun.
O viață fără pic de bucurie!
Și pentru asta ai decis s-o fuți pe alta?
Nu asta ar trebui să te supere, ci faptul că am râs cu ea!
O iubești?
Nu.
Dar ea nu mă ura.
Tu însă, da.
Tu mă urai pe mine.
Și ți-ai tras-o cu o colegă de muncă.
N-ai mai făcut sex cu mine de un an.
Nu te-am înșelat niciodată.
Ba atunci m-ai înșelat!
Dar puteam face mult mai multe.
Eram un regizor de 20 și ceva de ani, de-abia răsărit
și care ajunsese naibii pe coperta Time Out New York!
Eram pe val și voiam să fut tot ce mișcă, dar n-am făcut-o.
Te iubeam și nu voiam să te pierd.
Dar aveam 20 de ani și nu voiam să pierd asta,
dar așa s-a întâmplat.
Iar tu voiai atât de multe, atât de repede!
Nici nu voiam să mă însor.
Băga-mi-aș!
Sunt atâtea lucruri pe care nu le-am făcut!
- Mulțumesc! - Cu plăcere!
Nu pot să cred că trebuie să te știu pe vecie!
Ești nebună de legat!
Și câștigi, în pizda mă-sii!
Faci mișto de mine?
Am vrut să fiu căsătorită.
Am pierdut deja!
Nu m-ai iubit cât te-am iubit eu pe tine!
Ce legătura are asta cu LA?
Ce?
Te identifici atât de bine cu propriul egoism,
încât nici nu mai realizezi că ești egoist!
Ești un muist!
În fiecare zi, mă trezesc și sper c-ai murit!
Dacă aș fi sigur că Henry ar fi în regulă,
aș vrea să te îmbolnăvești
și apoi să te lovească mașina și să crăpi!
Dumnezeule!
Îmi pare rău.
Și mie.
Îl putem aranja.
Aș muta plantele mai mici lângă fereastră.
Ai ceva de atârnat pe pereți?
Gata. Mulțumesc foarte mult.
Ne e dor de tine. Arată bine, serios. Să ne spui cum a mers.
Bine, ne vedem luni.
- Te iubim. - Și eu pe voi.
De ce ai atâtea plante, din senin?
Trebuie să înapoiem câteva, nu te obișnui.
Mă cam sperie plantele.
Dar sunt plante cumsecade.
Vino aici.
Da?
Mâine va veni o femeie
care ne va vizita
și va sta cu noi la cină.
- E iubita ta? - Nu.
- E iubitul mamei? - Nu, de ce? Mama are iubit?
Nu știu. Are?
Nu știu.
Nici eu.
Cine vine să ne vadă mâncând?
Știu, e ciudat.
Dar trebuie să facem asta.
Are legătură...
cu ce se întâmplă între mine și mama
și cum vom fi mai departe.
Înțelegi?
Vrei să-mi citești?
Sigur. Adu-ți cartea.
Droguri sau alcool?
Beau alcool.
Cât?
Nu știu... un pahar de vin la cină.
Uneori, mai multe.
Cât de multe?
Adică... uneori...
câteva...
Uneori termin o sticlă de vin cu cineva.
- Cu cine anume? - Adică...
dacă iau cina cu cineva și am comandat o sticlă de vin.
- Bine. - La restaurant.
Când te întreabă dacă vrei la pahar sau la sticlă.
Tu alegi sticla?
Uneori.
Dar alteori aleg paharul.
Depinde.
Cât despre droguri... oricând? Am folosit droguri, în trecut.
În facultate.
- Iar de atunci... - Dar nu în mod obișnuit.
Ceva de când ești mamă?
Iarbă, de câteva ori.
Cocaină, o dată, la o petrecere. Henry nu era cu mine.
Care crezi că sunt calitățile tale de părinte?
Ascult.
Mă joc.
Îmi dedic timpul...
Ador să am grijă de el,
să-l văd dezvoltându-se.
Și uneori...
Știu că se spune că trece repede, ceea ce e adevărat,
dar uneori nu e.
Uneori, timpul trece chiar prea încet.
Care sunt slăbiciunile tale?
Sunt prea exactă.
Îmi pasă prea mult.
Astea sunt slăbiciuni?
Poate că nu.
Uneori, e cam măgar
și, dacă mă enervez, îi spun că e măgar...
Am să te opresc.
Să nu spui asta pe bune.
Lumea nu acceptă mame care beau prea mult vin,
țipă la copii și le spun „măgari”.
Înțeleg, și eu fac asta.
Acceptăm ideea de tată imperfect.
Până la urmă, ideea de tată perfect a apărut de-abia acum 30 de ani.
Înainte de asta, tații erau mereu tăcuți,
absenți, egoiști și nu te puteai baza pe ei.
Știu că spunem că-i vrem altfel,
dar, la un nivel foarte primar, îi acceptăm așa cum sunt.
Îi iubim pentru defectele lor,
dar lumea nu acceptă, sub nicio formă, aceleași cusururi la o mamă.
Nu le acceptăm nici practic, nici spiritual.
Pentru că la baza scornelilor iudeo-creștine
este Maria, mama lui Iisus,
iar ea e perfectă.
E o virgină care naște,
își ajută copilul fără încetare
și îi susține corpul când moare.
Iar taică-su nu e acolo. Nici măcar nu s-a ocupat de futut.
Domnul e în Rai.
Domnul e tatăl
și Domnul n-a venit.
Așa că tu poți să fii perfectă, iar Charlie vai de capul lui, nu contează.
Mereu vei fi evaluată după standarde mai înalte.
E o mizerie, dar așa stau lucrurile.
Cred c-am sunat la ușa greșită. Nancy Katz.
Bună, sunt Charlie Barber.
Henry se joacă în camera lui.
Pot să-ți aduc ceva, Nancy?
Doar un pahar cu apă.
E apartament nou.
Să ne așezăm dincoace?
Da.
Cum arată o zi obișnuită pentru voi doi?
Dacă e zi de școală, îl duc, bineînțeles.
Și îl iau de la școală, dacă pot.
De ce n-ai putea?
Munca.
Regizez o piesă care se joacă peste câteva luni.
Cum se numește?
Kasimir și Karoline de Ödön von Horváth.
La Teatrul Barrow din New York.
Adică ești plecat?
De când Nicole lucrează la un serial în Los Angeles,
eu sunt când aici, când acolo.
- Pare dificil. - Este.
Și scump. Aș vrea să-l iau cu mine când și când,
dar Nicole nu vrea ca el să zboare prea mult.
Aerul reciclat și recondiționat poate dăuna copiilor.
E rezistent.
Unii părinți nu-și duc copiii nici la restaurant, din cauza bacteriilor.
Am observat că la una din vizite
ai venit duminică
și ai plecat joi.
De ce nu rămâi în weekend?
Atunci am avut probe tehnice pentru Electra, la New York.
Ce e asta?
Debutul meu pe Broadway.
Nu știu la ce se referă probele tehnice.
Instalațiile de lumini și restul de pe scenă.
- Iar lunea e ziua liberă. - Cum arată un weekend?
Aici, joacă baschet sâmbăta la 12.
Ba nu, la 11.
Iar după baschet...
luăm prânzul undeva, apoi poate mergem la un film...
Îi place baschetul?
Da.
Rick, antrenorul spune că driblează bine, l-am văzut.
Ron.
Scuze. Pe antrenor îl cheamă Ron.
Rick e dentistul din New York.
Casa noastră adevărată e în New York.
Acolo locuim.
New York e departe de aici.
Ne place, ai unde să te plimbi.
Și aici ai unde.
Nu chiar.
Iar spațiul...
Îți place la școală?
La nebunie.
Ce-ți place cel mai mult?
Nu știu.
Sportul, poate.
Îți place matematica.
Nu-mi mai place.
- Mulțumesc - Cu plăcere.
Dar erai bunicel.
Ba nu.
Ba ești, dar...
Ce faci împreună cu tatăl tău?
Când sunt cu tata, ne uităm la un film sau construim ceva din piese de Lego.
Tata se pricepe să construiască.
Iar la mama ta?
Acasă am mai toate jucăriile,
acolo am și piscină, o căsuță în copac și bare de cățărare.
Plecăm în vânători de comori,
e foarte distractiv.
- Dragul meu... - Soldăței aici și...
Mă ajuți să pun masa?
Chiar trebuie?
- Vino și ia o farfurie. - Mă joc.
Henry?
Bine.
Fie.
- De ce te comporți așa? - Cum?
Te-am rugat să mă ajuți.
- Ce e asta? - O „mâncare specială”.
Ce sunt chestiile verzi?
„Mâncarea specială” n-are chestii verzi.
E doar ornată.
Le dau la o parte.
Nu vreau să mănânc nimic atins de verde.
- Nu schimbă gustul. - Poate vreau să fiu vegetarian.
Mama e vegetariană.
Serios?
- Da. - Atunci ar trebui să-ți placă.
Vegetarienii așa ceva mănâncă.
Am terminat apa.
Să-ți mai aduc ceva?
Nu, mulțumesc.
Fă chestia cu cuțitul.
Nu.
Haide.
Nu se face la cină.
Nu se face la nicio masă.
Care e chestia cu cuțitul?
E amuzant.
Ba nu, e o prostie. Am un cuțitaș la breloc.
Care e doar pentru adulți.
Și uneori fac ceva cu el.
Ai spus că pot să-mi iau cuțit.
Un briceag, după ce mai crești.
Adică la zece ani.
Ba nu, la 20 de ani.
Bine.
Drac, brac, frac, crac...
Nu mai ghici, ești foarte aproape.
Dar nu vreau să fac asta.
Care e prima literă?
Nu am chef. Pot să iau iPad-ul?
Nu. Spune care e prima literă.
- Nu vreau. - E un T. Cum sună?
Da. Acum treci la celelalte.
Drac.
Nu.
Ai un T și apoi „rac”. Ce cuvânt e?
Trac.
Într-o zi, totul o să ți se pară floare la ureche și vei citi orice.
Vreau o pauză.
Pot să mă joc în cameră?
Bineînțeles.
Auzi...
Da?
Evaluezi și cupluri căsătorite?
Nu, de ce-aș face asta?
Glumeam.
Cuțitul... Am un cuțitaș agățat de breloc,
primit de la mama lui.
Cu ea fac o glumă, mă prefac că mă tai,
dar retrag lama la timp. Dar nu fac asta cu el.
- E în regulă. - Te simți bine?
Da, cred că n-am retras lama până la capăt.
- Ai nevoie... - Da.
Nu, e în regulă.
Ce să-ți mai spun?
Cred că am destul.
Ai destul?
- Ești sigur că ești teafăr? - Absolut.
Eu am să plec.
Bine.
Dacă mai am întrebări, iau legătura.
Mulțumesc.
Mulțumesc pentru apă.
- Pentru puțin. - Sigur te simți bine?
- Da. - Bine.
- La revedere. - La revedere.
Scuze.
E în regulă...
Cred că trebuie să rotesc...
Scuze.
În regulă.
Tată, te simți bine?
Da, sunt doar obosit.
I-a plăcut de noi?
Da, a zis că suntem grozavi.
Mai încet, copii.
Așadar...
din moment ce Charlie a renunțat la New York,
aproape am terminat.
Jay nu mai e interesat, asistentul lui face actele.
Dar nu îi luăm niciun ban, da?
Ne-am retras pretențiile asupra bursei,
pe care am fi putut s-o împărțim, apropo.
Iar ei n-au avut pretenții la serial.
Mulțumesc pentru tot, Nora.
Cu plăcere, draga mea.
Pentru noua ta casă din Los Angeles!
Și când Charlie e aici,
am obținut o împărțire a timpului de 55 la 45.
Așa că ai parte de Henry o zi în plus, o dată la două săptămâni.
Credeam că stabilisem să fie egal.
Am ajustat în ultimul minut.
N-am vrut să se laude prietenilor că a obținut custodie egală.
- Dar eu nu vreau asta. - Acceptă.
Ai câștigat.
Ție pare că-ți pasă mult de animale.
Nu prea.
Doamne!
Înainte de mariaj, canapeaua era a ei.
Acum era canapeaua noastră. Doar nu era să mai cumpăr una.
Dar când vine vorba de împărțeală, e canapeaua ei.
Iar eu n-am canapea și...
stau pe podea, asta versiunea scurtă.
Îmi pare rău că sunt atât de plictisitor și plângăcios.
Nu e așa.
- A fost greu. - Ce idiot sunt...
Ba nu. E o poveste tristă.
Cineva de-mbrățișat strâns
Și care să te rănească
Cineva care să-ți ia locul
Și să-ți strice somnul
Așa e, dar e mai mult de-atât.
Crezi că asta e tot?
Ai multe motive pentru care nu ai pe nimeni, Robert,
dar n-ai niciun motiv să fii singur.
Da, Robbie, cred că ai dreptate.
Cineva ce-ți cere prea multe
Și care te știe prea bine
Cineva care să te uimească
Să te treacă prin iad
Ai grijă ce cauți, auzi? Nu mai ești copil, Robbie.
N-ai să mai fii copil vreodată, puștiule.
Să simți că trăiești
Robert, suflă în lumânări și pune-ți o dorință.
O dorință.
Cineva m-a strâns mult prea tare
Și m-a rănit prea adânc
Cineva mi-a luat locul
Și mi-a stricat somnul
Și mi-a arătat
Că încă trăiesc
Cineva care să-mi ceară prea mult
Și care mă știe prea bine
Cineva care să mă surprindă
Să mă treacă prin iad
Și să mă susțină
Că încă trăiesc
Și să-mi dea o viață
Să-mi dea o viață
Să mă zăpăcească
Și batjocorească
Să mă folosească
Tot felul de zile
Dar când ești singur
Ești tu cu tine
Dar nu trăiești
Cineva care să mă iubească
Și să mă silească să-mi pese
Cineva care să mă trezească
Voi fi acolo mereu
Tremurând ca și tine
Să-i putem ține piept
Acestei vieți
E cineva?
Salut. Îmi cer scuze, era deschis.
Bine.
Te-am prins!
Charlie!
Cum ți-a fost zborul?
- A fost bine. - Carter.
Charlie.
Nicole e încă la serviciu.
- Salut. - Salut.
Mă îmbrățișezi?
Cum a mers?
Bine.
Donny e mort, am filmat scena contopirii cu ficusul.
- Henry e sus. - A fost nominalizată la Emmy.
- E o actriță grozavă. - Pentru regie.
- Felicitări! - Mulțumesc.
Acum știu de ce erai tu atât de obsedat mereu.
- Trebuie să ne pregătim. - Da.
Noi suntem Beatles.
- Hai, Charlie. - N-am costumație.
- Poți fi George Martin. - Nu e nevoie.
- Trebuie. - O fantomă. Îți aduc cearșaf.
Am coperta albumului, pentru inspirație.
Ar trebui să plecăm repede.
Mă refer la toată lumea, inclusiv la mine.
Eu sunt John sau George?
Tu ești George, Nicole e John.
Am acceptat un post de rezident la UCLA.
Voi regiza două piese care vor fi jucate la REDCAT.
Voi fi aici o vreme.
Excelent.
Te simți bine?
Da.
E doar spre bine.
Nicole?
Mă ajuți cu fermoarul?
„Charlie e...
ceva...
îngrijit...
și mă bazez pe el
să țină totul în ordine.
Are o obsesie cu con...”
- Nu știu cuvântul ăsta. - Chiar știi să citești.
Ce citești?
„Nu se privește prea des în oglindă.
Plânge ușor
la filme.
E foarte inde...”
Independent.
„Poate petici o șosetă...”
Adică poate coase.
„...știe să gătească
și...”
Împarte-l în două.
„...să își.”
E „să-și”, nu „să își”.
Să-și.
Așa.
„...calce cămășile.
Rareori se dă bătut,
spre deosebire...
de mine.
Charlie îmi absoarbe mereu toanele proaste.
Nu mi le agravează
și nici nu mi le reproșează.
Se îmbracă bine și nu ți-e niciodată...”
- Aici nu știu. - Jenă.
„...jenă cu el,
ceea ce e rar la un bărbat.”
Acum citește tu.
„E foarte competitiv.
Adoră rolul de tată.
Îi plac toate lucrurile pe care lumea le urăște,
ca accesele de plâns
și trezirile în miezul nopții.
E aproape enervant cât de mult îi plac astea,
dar e plăcut, în general.
Se pierde în lumea lui.
El și Henry se aseamănă.
Știe cum să-ți spună
dacă ai mâncare între dinți
sau ceva pe față, într-un mod care nu stânjenește.
Charlie a autodidact.
Pe părinții lui i-am întâlnit o singură dată,
dar mi-a zis că în copilăria lui a fost mult alco...
S-a mutat din Indiana la New York
fără plan de rezervă,
iar acum e mai newyorkez decât toți.
Se pricepe de minune să formeze o familie cu cei din jur.
La compania de teatru
știa cum să-i facă
pe toți să se simtă bine veniți.
Nici măcar stagiarii nu erau ignorați.”
Ce e un stagiar?
Un fel de...
ajutor, care nu e plătit.
De ce nu sunt plătiți?
Sunt tineri și încă învață.
Dacă se descurcă bine, sunt plătiți mai târziu.
Bine, continuă.
„Ținea minte toate glumele cu tâlc, e extrem de organizat și minuțios,
știe foarte bine ce vrea, spre deosebire de mine. Eu nu știu chiar mereu.
M-am îndrăgostit de el la două secunde după ce l-am văzut.
Și am să-l iubesc mereu,
chiar dacă nu mai are niciun sens.”.
La revedere. Mi-a părut bine.
Și mie.
- Charlie! - Buni!
Mă bucur mult c-ai venit.
Îți trimit articolul pe e-mail.
- Da, te rog. Mulțumesc. - Sigur.
Salut!
Voiam să-l luăm la cină, dar e frânt.
Vrei să-l iei tu?
- E noaptea ta. - Știu.
- Da. - Bine.
- Îl aduc dimineață. - Dă-mi mesaj când vii.
Te duci cu tata, bine?
- Bine. - Da?
Te iubesc.
Și eu.
Stai...
Mersi.
Subtitrarea: Marian Mangalagiu