‎NETFLIX PREZINTĂ
‎ÎNCEPUTUL SECOLULUI AL XV-LEA
‎Încotro, prietene?
‎Te târăști în direcția greșită.
‎Simți vântul care bate dinspre Anglia.
‎Scoția e încolo.
‎Lorzii mei.
‎Regret profund că v-am făcut să așteptați.
‎Știu că ați venit de departe ‎și de la munci istovitoare.
‎Să știți că această perioadă ‎de tulburări civile
‎mă consumă fără încetare.
‎Înțeleg...
‎că lupta cu răzvrătiții scoți ‎a fost teribilă.
‎Într-adevăr, stăpâne.
‎Am pierdut 300 de oameni.
‎Bunule Hotspur, ai condus atacul.
‎Au fost luați prizonieri de seamă?
‎Mulți.
‎- Sunt pe drum? ‎- Nu.
‎De ce oare? ‎De ce nu mi-au fost aduși direct mie?
‎De ce nu plătești răscumpărarea ‎vărului Mortimer?
‎Vorbește mai tare, băiete.
‎Sunt un om bătrân.
‎Urechile mi-s pline de păr.
‎Vărul Mortimer e captivul ‎rebelilor din Țara Galilor.
‎De ce refuzi să-i plătești răscumpărarea?
‎Refuz să-i plătesc răscumpărarea ‎fiindcă nu cred că e prizonier.
‎Prefer să-l cred pe Mortimer trădător.
‎S-a alăturat rebelilor galezi.
‎A trădat Anglia și mi-este acum dușman.
‎Precum îți e și ție.
‎Ești de acord cu rezumatul meu, ‎tinere Hotspur?
‎- Nu. ‎- Fiule...
‎Cred că aiurezi ca un demon bătrân ‎și nebun.
‎- Harry, te rog, oprește-te. ‎- Nu, lasă-l să vorbească.
‎Vreau să-l ascult.
‎- Stăpâne... ‎- Sunt aiurelile unui bătrân
‎...atât de plin de răutate ‎și de neîncredere,
‎încât nu mai deosebește susul de jos
‎și nu mai vede dincolo de zidurile ‎propriului palat monstruos.
‎Familia mea ți-a servit.
‎Ți-am slujit ascensiunea. ‎Încă luptăm pentru domnia ta.
‎Cum a luptat și vărul Mortimer.
‎Dar acum, cât salivezi ‎la aripa aia de pui,
‎el tremură într-o închisoare vestică, ‎așteptând să fie mutilat
‎de vrăjitoarele galeze.
‎Stăpâne, te rog să-mi ierți fiul.
‎Îi trebuie odihnă.
‎Am venit doar să-ți cerem ajutorul ‎pentru eliberarea lui Mortimer.
‎Ți-am slujit domniei tale ‎doar pentru binele Angliei.
‎Dar ținuturile ni-s acum mai sfâșiate ‎de război ca niciodată.
‎Scoții n-au terminat. ‎Galezii abia au început.
‎Și pentru ce?
‎Din ce pricină crezi, bătrâne?
‎Cine o purta vina pentru toate?
‎Puii nu pot zbura.
‎Am văzut unul
‎bătând destul din aripi ‎cât să sară un gard.
‎Apoi era liber.
‎Dar la fel sunt și vulpile.
‎Ai dreptate, tinere Percy. ‎Îți datorez destule.
‎Încă și mai mult datorez familiei tale.
‎Dar, dacă trădătorii scoți ‎pe care i-ai prins
‎nu-mi sunt aduși cu cea mai mare grabă ‎cu care pot călători,
‎te voi spânzura de gâtul tău spurcat.
‎Am fost auzit, tinere Percy?
‎Majestatea Ta, te rog, iartă-ne.
‎Ce băiat veninos...
‎Acum mă va trăda, sunt sigur.
‎De-ar fi fost el fiul meu...
‎Hal.
‎Hal?
‎Hal.
‎- Ce e? ‎- Falstaff s-a rănit.
‎Da, vezi?
‎- Cum ați intrat? ‎- Ușa era întredeschisă.
‎- Nu era. ‎- Ba da, era întredeschisă.
‎Nu era.
‎Cum altfel am fi putut intra?
‎Mă acuzi că mi-am făcut o cheie în secret?
‎Da.
‎Falstaff s-a rănit, Hal. Îl repari tu?
‎Nu.
‎Vai, nu!
‎Înălțimea Ta.
‎Am monede drept răsplată, să știi.
‎Nu vreau banii tăi.
‎Îmi trebuie loialitatea ta neclintită, ‎de aici până-n Megiddo.
‎Pe-asta o ai deja.
‎Nu știi să negociezi.
‎Hei! Nu irosi vinul bun.
‎- O curăț. ‎- Dă-mi!
‎Pare încins bine.
‎Fă-o!
‎Prințule Henric!
‎Cine ești?
‎Venim de la Curtea regală. ‎Dorim să vă vorbim între patru ochi.
‎Pentru ce?
‎Vă rog, Sire! În privat.
‎În privat, în mijlocul orașului Eastcheap?
‎Să dau o fugă și să cer tuturor ‎să-și acopere urechile?
‎Vă rog, Sire!
‎Ce-i asta?
‎Tatăl Domniei Voastre, Majestatea...
‎Majestatea Sa, regele Henric, ‎este bolnav.
‎Vă cere să veniți.
‎Te sfătuiesc să te întorci ‎direct la palat,
‎să-i spui ‎că i-a fost ignorată total cererea.
‎Am fost instruit să vă aduc cererea ‎în mare grabă.
‎Îi poți spune ‎că și graba ta a fost total ignorată.
‎Domniță! Domniță, trebuie să pleci.
‎De ce?
‎Ziua a început. Vezi?
‎Afară. A început de mult.
‎Să nu o pierzi.
‎Scoală-te! E important să pleci.
‎Așa, da.
‎Ridică-ți brațele!
‎Bravo!
‎Trebuie să repari ușa aia.
‎Ce e?
‎Mergi la tatăl tău.
‎Pleacă!
‎Dacă tatăl tău chiar este ‎atât de bolnav încât să te cheme,
‎atunci trebuie să mergi la el.
‎E mai bine să regreți că ai făcut-o, ‎decât să nu fi făcut-o.
‎Dacă tatăl ți-e bolnav, ‎orice-ai simți față de el,
‎trebuie să-l vezi.
‎Și...
‎nu o spun ‎de grija bunăstării regelui nostru,
‎ci de frica beției crunte ‎în care, probabil, vei cădea,
‎de n-ai răspunde chemării sale ‎și el ar muri
‎fără să vă fi încheiat socotelile.
‎Mă tem că o asemenea beție ‎m-ar face chiar și pe mine de rușine.
‎Fă-o!
‎De nu-ți mai dau vreodată un alt sfat...
‎Când văd chinul ‎la care e supusă vistieria,
‎mă întreb de nu sunt viermii de lollarzi ‎la rădăcina propunerii
‎ca Biserica să fie împovărată ‎cu un bir, pentru a ușura probleme
‎pe care nu Biserica le-a cauzat.
‎Majestatea Voastră.
‎Henric, Prinț de Wales.
‎Fiul meu.
‎Intră!
‎Simt că viața mea se apropie ‎de sfârșitul său natural, dar...
‎chiar și eu trebuie că par a fi ‎mai sănătos decât tine.
‎A venit momentul să ne gândim...
‎la problema...
‎succesiunii mele.
‎Nu vei fi rege.
‎Deși ești fiul meu cel mare,
‎din pricini pe care toți cei de aici ‎le pot vedea
‎și mirosi...
‎nu vei moșteni această coroană.
‎Nici n-am dorit-o.
‎Acel privilegiu și acea responsabilitate
‎vor cădea însă pe umerii fratelui tău ‎Thomas.
‎El e slab, dar e dornic.
‎Va conduce armata mea împotriva ‎noului trădător, Harry Percy.
‎Cred că această știre nu te surprinde ‎și nu te dezamăgește.
‎Dar e datoria mea de rege
‎și de tată...
‎să ți-o spun direct.
‎Când veți lupta?
‎Pornesc mâine.
‎- Luptăm până la sfârșitul săptămânii. ‎- Nu-i nevoie să lupți.
‎Nu-i nevoie să iei asupră-ți ‎vrajbele astea.
‎Am spus...
‎ce ai fost chemat să asculți.
‎Acum, pleacă!
‎- Înălțimea Ta. ‎- Încetează!
‎Lord Dorset.
‎Sunt gata oamenii tăi?
‎Sunt, Sire.
‎Prea bine.
‎Ce pregătiri ai făcut?
‎Domnul meu.
‎De ce ai venit?
‎Nu voi permite să aibă loc prăpădul.
‎Am venit să-l opresc.
‎E lupta mea.
‎De va fi după mine, ‎nu va fi nicio luptă.
‎Tu, vino aici.
‎- Domnul meu. ‎- Nu e locul tău aici!
‎Mergi în tabăra lor și du-i acest mesaj ‎lui Percy Hotspur.
‎Spune-i că prințul Henric îl cheamă ‎să rezolve disputa de azi față în față.
‎El și cu mine.
‎Vom lupta în locul armatelor noastre.
‎Da, domnul meu.
‎Cine te crezi?
‎Nimeni, pentru tine.
‎Mă voi lupta cu el.
‎Și îl voi învinge.
‎Cu siguranță, fiule.
‎Dar nu se poate.
‎Prințul nu vorbește în numele tatălui său.
‎Ești dornic să lupți, fiul meu.
‎Și o vei face.
‎Iar noi vom lupta alături de tine.
‎Îi vom arde pe toți.
‎Vom arde din temelii domnia lui Henric.
‎- Locul tău nu e aici. ‎- Nu cunoști războiul, Thomas.
‎- Ba cunosc războiul. ‎- Nu-i așa.
‎Ai fost atras în nebunia tatălui nostru,
‎într-un război ‎ce nu trebuie a fi purtat.
‎Acești oameni nu ne sunt dușmani.
‎Tatăl nostru ni i-a făcut dușmani.
‎De ce ai venit, atunci?
‎Ești pornit împotriva țelului nostru,
‎dar tot ți se pare de trebuință ‎să mă pui în umbra ta.
‎N-o fac ca să-ți fur laurii, frate.
‎- O fac ca să-ți salvez viața. ‎- Iertare, domnilor.
‎Solul nostru s-a întors ‎din tabăra răsculaților.
‎Au refuzat oferta prințului Henric.
‎Vor o bătălie.
‎Unde este Henric?
‎Am venit să lupt cu el în locul oștirilor.
‎Nu.
‎Oferta lui a fost refuzată.
‎A fost luată iar în considerare.
‎Am spus că nu!
‎De ce latră cățelul?
‎Unde e dulăul cel mare?
‎Se va îndeplini.
‎Iată-mă, alături de nebunul afemeiat.
‎Nu-i nevoie să ne luptăm, Percy.
‎Tata va muri în curând, ‎iar plângerile tale, odată cu el.
‎Nu te teme de mica noastră întrecere, ‎tinere Hal.
‎Promit să o închei repede.
‎Tatăl tău...
‎e o molimă pentru Anglia.
‎Vino încoace, dulăule!
‎Cândva, acesta va fi capul tău,
‎aruncat la picioarele unui om ‎care, altfel, ți-ar fi fost frate.
‎Vino cu mine! Te rog, Thomas!
‎Pleacă de pe acest câmp!
‎După ce ai furat capul cel mai prețios?
‎Despre asta se va vorbi mâine.
‎Acest câmp era al meu.
‎Mi-ar fi marcat domnia.
‎Dar acum...
‎înseamnă doar acest cap.
‎Acest cap nenorocit!
‎Dă-te!
‎John.
‎John!
‎Pleacă!
‎Ar fi bine să vezi ‎de prietenul tău sus-pus.
‎Pare că a apucat o cale de toată mila.
‎Beale.
‎Hal a borât iar.
‎Salut, prietene!
‎Am văzut adesea bărbați în starea ta.
‎Și eu am avut-o, de multe ori.
‎Deși de bucurăm de curaj și de dârzenie,
‎nimic nu pătează sufletul mai amarnic ‎decât a ucide.
‎Nicicând nu mă simt mai rău decât ‎stând victorios pe câmpul de bătălie.
‎Fiorul victoriei se stinge repede.
‎Ce dăinuie mult timp după... ‎e mereu ceva urât.
‎Nu se va mai întâmpla, zic.
‎Nu mai vorbi, bătrâne, te rog!
‎Te implor, nu mai vorbi!
‎Nu mă voi opri niciodată din vorbit, Hal.
‎Niciodată.
‎Nicicum.
‎Afară!
‎Domnul meu.
‎Ce este?
‎E o problemă foarte urgentă.
‎Atunci, grăbește-te!
‎Te rog, domnul meu.
‎Tatăl Domniei Tale...
‎E pe moarte.
‎Momeala asta nu mai ține.
‎Așteaptă afară!
‎Fără îndoială...
‎tatăl Domniei Tale ‎a tulburat îndelung acest regat.
‎Mă tem de haosul ce ar putea erupe ‎în lipsa lui.
‎Angliei îi trebuie un rege. ‎Cred că acele sentimente ale Domniei Tale
‎ce te-au făcut să te îndepărtezi de el
‎sunt exact cele necesare ‎guvernării acestui ținut.
‎Trebuie să fii rege.
‎De ce-mi spui asta mie?
‎Vorbește cu Thomas.
‎Nu el trebuie să vă fie noul rege?
‎Mă tem că nu este posibil.
‎Fratele Domniei Tale ‎a fost ucis în Țara Galilor.
‎După ce l-ai înfrânt pe Percy Hotspur,
‎tânărul Thomas a pornit mai departe, ‎spre câmpurile vestice.
‎Acolo și-a găsit sfârșitul.
‎Se spune că și-a adus onoare numelui.
‎Unde e?
‎Unde e monstrul?
‎- Dă-te! Lasă-l! ‎- Regele are nevoie de odihnă.
‎- Se va odihni în curând. ‎- E pe moarte.
‎Pleacă!
‎Simți frigul?
‎Nenorocitule!
‎Hal.
‎Trebuie să fii rege, Hal.
‎Te rog.
‎Trebuie să fii rege, Hal.
‎Nu știu ce am făcut.
‎Nu știu ce-am făcut...
‎Nu știți ce se va alege de voi.
‎Deci vă ofer această...
‎binecuvântată păsuire...
‎și cea mai teribilă durere.
‎Veți suferi înjosirea ‎de-a mă sluji pe mine,
‎fiul netrebnic pe care-l disprețuiți.
‎Dar să știți că va veghea asupra voastră ‎un cu totul alt rege.
‎Ce-i asta?
‎Cine ești?
‎Eu sunt eu.
‎Tu cine ești?
‎Cu ce scop ești aici?
‎Tocmai m-ați trezit din scopul meu, nu?
‎Scoală imediat din pat!
‎Cine ești?
‎Unde e Hal?
‎Casa aceasta și lucrurile din ea ‎aparțin regelui Angliei.
‎Încalci proprietatea și îți ordon ‎să pleci de-ndată.
‎Care rege al Angliei?
‎Amin.
‎Salutați-le pe regele Henric!
‎Regele Henric!
‎Regele Wenceslaus al Boemiei
‎prezintă acest dar ‎regelui Henric al Angliei.
‎Întru o sănătate îndelungată!
‎Frumos.
‎Cu toții știți, desigur,
‎că ni s-a alăturat azi sora mea Philippa,
‎regina Danemarcei.
‎Sunt recunoscător că ea și soțul său, ‎bunul rege Eric, au călătorit până aici.
‎Draga mea, doresc să primești acest vas.
‎Frumusețea lui să o reprezinte pe a ta, ‎care e însăși frumusețea Angliei.
‎Îți mulțumesc, domnul meu.
‎Luminăția Sa, dogele Republicii Veneția,
‎oferă acest dar în onoarea ta, stăpâne.
‎Scrie că este o pasăre din Constantinopol.
‎O pasăre? Presupun că a murit.
‎Îmi permiți, stăpâne?
‎Mecanică drăcească, ‎de la granița creștinismului.
‎O minune.
‎Îi aparține vărului meu Cambridge.
‎Nu cunosc pe nimeni de la această masă ‎de mai mult timp decât pe tine.
‎Te cunosc chiar de mai demult ‎decât pe propria mea surioară.
‎Am crescut împreună. ‎Îmi ești ca un frate mai mare.
‎E potrivit ca tu să primești ‎această pasăre magică.
‎Să sperăm că nu e magie neagră ‎și blestemată.
‎Din partea Delfinului,
‎fiul Majestății Sale Carol, ‎regele Franței.
‎O minge.
‎Nu e însoțită de niciun mesaj ‎de la Delfin?
‎Nu, stăpâne.
‎Voi păstra acest dar.
‎Îmi este menit doar mie.
‎Pentru băiatul ce am fost cândva.
‎Mingea este o insultă adusă Domniei Tale ‎și regatului.
‎Trebuie să răspunzi.
‎Mai ții minte unde și cum ‎îmi petreceam zilele ca prinț?
‎Le petreceai într-o chibzuită privațiune.
‎Beam și mă prosteam.
‎N-o fi și ceva adevăr în gluma aceasta?
‎Dacă Delfinul vrea să mă provoace, ‎de ce i-aș oferi satisfacție?
‎N-ar fi o dovadă de răutate
‎să răspunzi în forță ‎unei asemenea insulte.
‎Ar fi o dovadă de putere.
‎Îți apreciez indicațiile, William,
‎dar puterea mea nu înseamnă să fâlfâi ‎din mâini la cea mai neînsemnată aluzie,
‎ca o pasăre mecanică drăcească.
‎Trebuie să înțelegem asta. ‎Aici stă urgența.
‎Ne consumă vrajba civilă.
‎Nimic nu ne golește vistieria ‎precum războiul.
‎Vrajba aceasta trebuie încheiată.
‎Se va încheia prin împăcare.
‎Ne vom ierta adversarii.
‎Și vom plăti răscumpărarea lui Mortimer, ‎ca să se întoarcă din Țara Galilor.
‎Voi scrie aceste grațieri cu mâna mea.
‎Vreau să se știe că aceste sentimente ‎îmi aparțin.
‎Acești oameni vor ști că erau dușmanii ‎tatălui meu, nu ai mei.
‎Desigur, stăpâne.
‎Cum ți se pare strategia asta?
‎Marile reforme ‎se fac la schimbarea regimului.
‎Dacă așa dorești să procedezi,
‎atunci, da, stăpâne,
‎acum este momentul.
‎Te-ai împăcat cu tata înainte să moară?
‎Nu era loc de împăcare.
‎A făcut un rău de nedescris acestui regat.
‎Moartea lui va aduce calmul.
‎Nu întreb despre regat.
‎Ci despre tine.
‎Vreau să se termine frământările.
‎M-am uitat în jurul mesei aseară.
‎La fețele bărbaților așezați.
‎Simt calmul despre care vorbești.
‎Chiar cred că ei îți vor binele.
‎Dar văd și că au propriile regate ‎în adâncul ochilor.
‎Înțelegi ce spun?
‎Am fost plecată mulți ani ‎și trebuie să mă întorc în Danemarca.
‎Dar, stând la acea Curte, am ajuns ‎să cunosc uneltirile sale.
‎Am văzut acolo, iar și iar, ‎că nimeni nu spune vreodată tot adevărul.
‎Alege-ți cu chibzuință pașii, frate drag!
‎Vorbesc despre ‎pretenția lui Carol al Franței
‎că este suveranul legitim ‎al acelor ținuturi.
‎Se spune că legea salică ‎nu ar permite succesiunea
‎de ar ajunge coroana franceză ‎la o femeie.
‎Adică niciun drept de conducere ‎rămas din descendența ei
‎nu ar trece la copii.
‎Legea salică, ‎provenind din ținuturile france
‎și legată de acestea nu este...
‎nu e, deci, constrânsă legal ‎și nu e susținută deloc, de fapt,
‎de ținutul Franței, ci de cel al Franciei,
‎care, după cum știți, ‎se întinde între râurile Elba și Saale.
‎Susțin deci cu dovezi că, ‎urmând legea salică,
‎ce a dus la răpirea suveranității franceze ‎din descendența adevărată...
‎De trei ori, din câte tălmăcesc, ‎francezii au citat legea salică
‎- ...pentru eliminarea succesorilor... ‎- Cu închinăciune...
‎Da, stăpâne.
‎Găsesc povestea asta imposibil de urmărit.
‎Stăpâne, contest pretenția așa-numitului ‎rege al Franței
‎asupra tronului pe care șade.
‎Chiar așa?
‎Nu înțeleg de ce îmi spui ‎această poveste.
‎Stăpâne, încerc doar să-ți întăresc ‎pretenția asupra Franței,
‎în caz că apare nevoia ‎de a o întâmpina cu forța.
‎Și crezi că această nevoie ‎va apărea în curând?
‎Eu...
‎Stăpâne...
‎Pentru a fi pregătiți, ‎cred că este oricând înțelept...
‎Pregătiți?
‎Dacă ne războim cu Franța, ‎nu va fi drept urmare
‎a unui madrigal vechi și de nepătruns.
‎Tatăl Domniei Tale avea de mult ‎o ambiție în privința Franței.
‎De n-ar fi fost împotmolit ‎în vrajba civilă,
‎cu siguranță ar fi dus lupta acolo.
‎Și apoi mai departe, spre Ierusalim.
‎Ierusalim?
‎Ajungem până în Țara Sfântă acum?
‎Și, presupun, ‎prăduind toată creștinătatea din cale.
‎Nu sunt ca tata, arhiepiscopule.
‎Credeam că lucrul acesta e deja limpede.
‎Trebuie să-l iertăm ‎pe arhiepiscopul nostru.
‎E tare departe de a fi un orator iscusit.
‎Ciudat lucru, când aș fi crezut ‎că oratoria iscusită
‎e o cerință a slujbei sale.
‎De ce-mi vorbește arhiepiscopul ‎despre un război cu Franța?
‎Avem de-a face cu o agitare ‎și trebuie să fim atenți.
‎Îți aplaud cumpătarea.
‎După atâția ani de gâlceavă,
‎te dovedești a fi ‎mai mult decât fiul tatălui tău.
‎Dorești să fii un rege al poporului.
‎Însă, în acest scop, ‎trebuie să ne asigurăm
‎că nu rămâi orb la părerea poporului.
‎Și ce părere ar fi aceea?
‎Că Franța ne provoacă.
‎O împărtășești?
‎Această părere e o năzărire.
‎Dar nu înseamnă că nu se simte ‎ca și cum ar fi adevărată.
‎Unde te duci?
‎Dezgustător!
‎Nu putem merge la Hooper.
‎Ba da.
‎- Ea nu te primește. ‎- Ba da.
‎- Nu! ‎- Da.
‎- Nu. ‎- Da!
‎Nu ești bine-venit aici.
‎Doar dacă n-ai venit ‎să-ți plătești datoria.
‎Ți-am plătit.
‎Mi-ai plătit cât negru sub unghie!
‎Și, presupun, din câștigul furtișagului.
‎Minciuni.
‎Din câte aud, nici la furat nu te pricepi.
‎Minciuni.
‎Cum îndrăznești să mi te adresezi astfel?
‎De ce-i arăți atâta mojicie tocmai omului
‎care te-ar putea scoate ‎din gaura asta împuțită de șobolan?
‎Poate ai uitat.
‎Acum am legături până la ‎cele mai înalte niveluri ale tărâmului.
‎Obrăznicia ta s-ar putea adresa, ‎la fel de bine, însuși regelui.
‎Cugetă la asta.
‎Vorbești despre Hal?
‎Unde e?
‎Unde e Hal?
‎Unde e regele nostru?
‎E plecat de săptămâni în șir. Unde e?
‎Pare-mi-se că tu ești cel uitat de lume.
‎Pare-mi-se că că joaca ta ‎cu nivelurile de sus ale tărâmului
‎au avut viață scurtă, în și pe lângă ‎găleata lui de vomitat.
‎Pare că nu ești mai mult decât străjerul ‎vremelnic al borâturii unui prinț.
‎Gura!
‎Cugetă la asta.
‎Nell, sir John are un mare nenoroc.
‎Ba n-am.
‎Găsește pe cineva ‎să-ți plătească șederea aici.
‎Eu n-o plătesc pentru tine.
‎Atenție!
‎Cine sunteți?
‎Cere azil ca preț pentru povestea sa.
‎Nu mă îndoiesc că se poate aranja asta.
‎Se poate sau nu? Sunteți regele, nu?
‎Se poate aranja.
‎Am fost trimis de regele Franței ‎să vă asasinez.
‎V-a trimis regele Carol însuși?
‎Sunteți sigur de asta?
‎Știu de unde provine ordinul.
‎De la rege.
‎Care era ordinul?
‎Să-l ucid pe regele Angliei.
‎Cum?
‎Nu contează cum.
‎Sunt multe feluri de-a omorî un om.
‎Talentul meu este...
‎să-i ucid pe cei care nu se așteaptă ‎să fie uciși.
‎În momentul în care mă străduiesc
‎să mențin un aer curat, de pace, ‎pe care să-l respire regatul,
‎nu am niciun interes ‎să deschid ostilitățile cu alții.
‎Este un act de război!
‎Îți împărtășim dorința de pace, stăpâne,
‎dar ignorarea ‎unei asemenea agresiuni nerușinate
‎va fi văzută drept slăbiciune.
‎Nu mai e o minge de copii. E un asasin.
‎Mă consideri slab, judecătorule suprem?
‎Nu.
‎Nu, vorbesc despre regat, mai degrabă.
‎Ce vede regatul.
‎Ce vede regatul...
‎Și, mă rog, cum ar vedea regatul ‎șarpele de la picioarele noastre?
‎Dacă dușmănia Franței
‎e atât de adâncă ‎încât să trimită un asasin,
‎asta se va simți pe străzi. ‎Ale noastre și ale lor.
‎Va fi un lucru știut.
‎Îți împărtășim îngrijorarea.
‎Dar pacea de azi ‎nu se obține doar prin armonie.
‎E nevoie de putere și de încredere.
‎Sunt calități care pot proveni ‎doar din Domnia Ta,
‎regele.
‎Regele nostru.
‎Scrie aceste cuvinte...
‎adresate regelui Carol al Franței.
‎Asasinul trimis
‎nu poate fi găsit decât ‎drept un act de război în fașă.
‎Dacă aceasta vă e intenția,
‎spuneți-o pe șleau
‎și încetați cu aceste șerpuiri șovăielnice ‎la care ați recurs.
‎De căutați războiul,
‎trimiteți-vă întreaga armată.
‎Căci un asasin singur și fricos
‎nu va doborî acest ‎rege Henric al V-lea al Angliei,
‎pe care-l subestimați într-atât.
‎Umple-o cu ghiulele ‎și trimite-o înapoi în Franța!
‎Cine este?
‎Un francez, Sire.
‎Spune că vrea să vă vorbească ‎între patru ochi.
‎Despre ce?
‎Nu spune, Sire.
‎L-am întrebat, nu vrea să spună.
‎Regele meu m-a trimis să caut oameni ‎în care poate avea încredere.
‎El consideră ‎că se pot purta discuții discrete.
‎Ce discuții?
‎Discuții despre noul vostru ‎rege al Angliei.
‎Doar cu mine și cu lordul Grey ‎s-a întâlnit.
‎Nu știam cu cine să vorbim ‎despre ce ni s-a spus.
‎Știm cu toții că persistă o problemă.
‎Regele nostru are o reputație proastă.
‎Asta te învață regele francez?
‎Nu e recunoscător
‎pentru reacția liniștită ‎a tânărului Henric la provocarea lui?
‎El jură că nu știe despre asasin.
‎Neagă acuzația.
‎Complotul său a dat greș. ‎Sigur că dorește să se spele pe mâini.
‎Oricare-ar fi rădăcina,
‎ei au rostit mari îngrijorări în privința
‎puterii sufletești a regelui nostru.
‎Acest sol este de încredere, ‎nu, Cambridge?
‎Eu așa consider.
‎Carol vrea să ne detroneze regele.
‎Problema nu este Franța.
‎Acum doar ni se reamintește ‎de o nebunie mai răspândită.
‎Un băiat, care acum câteva săptămâni ‎era un țărănoi bețiv
‎prin mocirlele din Eastcheap, ‎acum poartă coroana Angliei.
‎Ce se va alege de noi?
‎Ce se alege de noi, ‎când fărădelegile civile
‎sunt iertate precum micile indiscreții?
‎- Când trădătorii... ‎- Da, lord Grey...
‎Grijile tale sunt actuale.
‎Și sunt numeroase.
‎Ceva trebuie făcut.
‎Ceva se va face.
‎Lăsați-mă în liniște!
‎Aceasta este povara unui rege.
‎Un rege trebuie să ia hotărâri
‎pe care cei mai prejos de el nu vor ‎și nici nu pot să le ia.
‎Un rege are de înfruntat impasuri
‎pe care cei mai prejos de el ‎nu le-ar întâlni în întreaga lor viață.
‎Mi-aș dori să nu fie astfel.
‎Dar problemele...
‎și o spun din experiență,
‎problemele nerezolvate
‎au obiceiul de a deveni crize.
‎Ai ocazia să unești ținutul, Hal.
‎Cu adevărat.
‎I-ai împrospătat dispoziția ‎prin promisiuni.
‎Dar promisiunile trebuie îndeplinite.
‎O promisiune nu poate fi un scop în sine.
‎De astăzi suntem în război cu Franța.
‎De două ori i-am acordat încă o șansă.
‎Al treilea afront nu va trece neobservat.
‎Pentru a stârni acești șobolani francezi ‎din cuiburile lor,
‎doresc să le fie comunicat ‎faptul că, de-acum, ne războim.
‎Lord Grey.
‎Cambridge.
‎V-aș cere să duceți mesajul în Franța, ‎având în vedere...
‎familiaritatea voastră cu adresantul.
‎Dar cred că veți fi ocupați de dimineață.
‎Cum anume, stăpâne?
‎Mâine vi se vor tăia capetele.
‎Nu!
‎Am ales să vă trimit în iad, ca avangardă
‎a numeroșilor francezi care vor avea ‎nevoie de un loc acolo în curând.
‎Cândva mi-erai prieten.
‎Îți sunt prieten...
‎vere.
‎Plecați cu toții!
‎Acum!
‎Tu!
‎Rămâi!
‎Tu...
‎pleacă!
‎Sunt proprietara.
‎Gazda poate rămâne.
‎Nu mă ridic să te salut.
‎Și nici nu voi merge din nou ‎pe pământul spurcat
‎pe care am jurat să nu mai calc.
‎Recunosc că te-am neglijat, John.
‎Am început un nou capitol al vieții ‎înainte de a-l încheia pe ultimul.
‎Aceste îngrijorări sunt doar ale mele.
‎Dar faptul că acesta e primul prilej
‎cu care le-am spus cu glas tare ‎altcuiva decât mie însumi
‎vorbește de la sine.
‎Dovedește singurătatea poziției ‎în care mă aflu.
‎Pentru îndrumare, trebuie să mă bizui ‎pe sfatul unor oameni
‎de-a căror loialitate mă îndoiesc ‎în fiecare moment.
‎În fiecare clipă.
‎Am nevoie de oameni de încredere.
‎Am venit pentru că ești prietenul meu.
‎Un rege nu are prieteni.
‎Un rege are doar supuși și dușmani.
‎Îmi pare rău că vizita mea...
‎este împovărată de asemenea tristețe.
‎Hal.
‎Vin cu tine.
‎Cer, în schimb, doar o favoare.
‎Încheie-mi socotelile ‎cu hoașca aia groaznică.
‎Cu ea. Te rog!
‎Le dăm binețe celor nou-sosiți.
‎Să stăm drepți, împreună, ‎cu o singură minte ageră.
‎Împreună...
‎vom doborî Franța.
‎Împreună...
‎o vom îngenunchea.
‎În acest scop, dlor căpitani,
‎vi-l prezint pe noul nostru ‎mareșal de campanie.
‎Sir John Falstaff.
‎Experiența în luptă a lui sir John ‎e cunoscută. Ați auzit de el.
‎Unii au avut onoarea de a lupta ‎alături de el.
‎Alții au auzit poveștile faptelor sale.
‎Sir John ni se alătură ‎în această campanie
‎dintr-un singur motiv crucial: ‎el respectă războiul,
‎așa cum poate doar un om ‎care i-a văzut chipul grotesc.
‎Nu și-l dorește,
‎ci îl privește cu cumpătarea îndârjită
‎pe care voi și oamenii voștri ‎sperați s-o aibă.
‎Bun venit și mulțumiri, oameni buni!
‎Sunteți bine-veniți cu toții.
‎Foarte bine.
‎Bună seara!
‎Ești pregătit pentru ce ne așteaptă?
‎Nimeni nu e pregătit vreodată.
‎Dii!
‎Crezi că sir John este capabil și potrivit
‎să conducă acest război?
‎John e un om bun.
‎Ne vor întâmpina pe mare ‎sau la debarcare.
‎În curând vom ști.
‎Trebuie să vă odihniți.
‎John!
‎Mulțumesc.
‎Pentru ce?
‎Că ești aici.
‎Cu mine.
‎E un preț mic
‎ca să scap de Hooper, ‎femeia aia detestabilă.
‎Odihnește-te și tu, stăpâne.
‎Debarcați repede!
‎Cercetați toate casele!
‎Nimeni!
‎Atenție!
‎- Nimeni aici! ‎- Liber!
‎Hai, mai repede!
‎Aprinde!
‎Trage!
‎Trebuie asaltat castelul.
‎Va curge sânge. ‎Vom sacrifica suflete, cu siguranță.
‎Așa e războiul, prin natura sa. ‎Sângeros și fără suflet.
‎Nu avem cum să știm ce provizii au ‎dincolo de ziduri.
‎Asediul poate dura luni. Mă tem ‎că nu avem luni întregi la dispoziție.
‎Soldații noștri, rămânând pe loc, ‎vor cădea pradă foametei și bolilor.
‎Sir John!
‎Războiul chiar e...
‎sângeros și fără suflet.
‎Da.
‎A sosit arhiepiscopul.
‎Nu puteți aștepta aici ‎până se hotărăsc ei să iasă, nu?
‎Chiar aceasta e definiția unui asediu.
‎Cât ar putea dura? Doar nu avem cum ști.
‎Și aceasta e o trăsătură obișnuită ‎a unui asediu.
‎- Nu-mi voi trimite oamenii pe deal. ‎- De ce Dumnezeu nu?
‎Nu-mi voi sacrifica oamenii ‎fără milă sau remușcare.
‎Atunci, de ce nu ocoliți?
‎Dacă ei insistă să se ascundă în castel, ‎de ce nu-l ocoliți, pur și simplu?
‎Atât de priceput la arta războiului!
‎Trebuie să cucerim orașul, ‎arhiepiscopule.
‎Trebuie să întemeiem o garnizoană aici,
‎pentru liniile de aprovizionare ‎din Anglia.
‎Nu uitați că am contribuit ‎la această campanie.
‎Am un interes aici.
‎Și voi fi ascultat.
‎Nu azi, arhiepiscopule.
‎Stăpâne!
‎S-au predat.
‎Se pare că disputa noastră e în van.
‎La fel, și nemulțumirile arhiepiscopului.
‎Victoria e a Domniei Voastre.
‎Vă cerem doar ‎să ne eliberați femeile și copiii.
‎Mulți sunt înfometați, răniți și bolnavi.
‎Odată terminată socoteala castelului, ‎nu văd de ce v-aș refuza cererea.
‎În astă noapte ‎veți supraveghea această evacuare
‎și vă veți aduna prizonierii bărbați.
‎Vrea să ne încetinească.
‎Cine vrea să ne încetinească?
‎Am primit de veste că e pe drum Delfinul.
‎Voiește o întrevedere cu Majestatea Sa.
‎Și nu-i cunoaștem scopul?
‎Știm doar că voiește o întrevedere.
‎Sper că scopul e să ne aducă știrea ‎că tatăl său s-a predat degrabă.
‎Eu zic să nesocotim vestea apropierii sale ‎și să ne pregătim de plecare.
‎Trebuie să profităm de neorânduiala lor.
‎Sir John, ce sfat ai?
‎Nu-l cunosc pe acest prinț francez.
‎Nu-i pot ști motivația.
‎Stăpâne!
‎A sosit.
‎Majestatea Ta!
‎În cinstea micii voastre victorii!
‎Te întrebi de ce am venit?
‎Te întrebi asta?
‎Nu am venit să mă predau,
‎dacă asta sperai.
‎Am venit să îți descriu
‎zilele Domniei Tale de pe urmă,
‎urletele soldaților Domniei Tale, ‎care vor muri încet.
‎Deci, rege al Angliei,
‎pari hotărât să-ți faci ‎noua casă în Franța.
‎Să te ajut.
‎Îți voi scurge tot sângele din trup
‎și-l voi îngropa sub un copac.
‎Un copăcel franțuzesc.
‎Foarte tânăr și foarte mic.
‎Cred că s-ar potrivi gândirii Domniei Tale ‎care te-a adus aici.
‎Mică.
‎Și poate...
‎Trebuie că ai boașe mari, nu?
‎Uriașe.
‎Boașe uriașe și o puță mititică.
‎Iar sunetul plânsetului ‎soțiilor și copiilor voștri
‎mă va adormi noaptea.
‎Ai auzit ce am spus?
‎Da.
‎Tulburător.
‎Sir John, te rog, vino cu mine!
‎Noapte bună!
‎Pregătește soldații de atac!
‎Neîntârziat.
‎Fugi!
‎Taci!
‎Salut, băiețel!
‎Nu te teme!
‎Vreau să-i duci un dar regelui tău.
‎Faci asta pentru mine?
‎Bun băiat!
‎Nu!
‎Dublează straja la 20 de metri, ‎toată noaptea!
‎Garda de trei ore.
‎Să fie atenți și vioi. Celor care sunt ‎prinși dormind li se vor scoate ochii.
‎Cine e prins vorbind își va pierde limba.
‎Vreau ca toți prizonierii noștri francezi ‎să fie omorâți.
‎Trupurile să le fie trase în țeapă ‎pe malul râului.
‎Urmez prima comandă.
‎Pe a doua...
‎Va trebui să faci singur ‎această execuție în masă.
‎Ce mi-ai spus?
‎Nu ești acel om.
‎Cum îndrăznești să mă sfidezi?
‎Descarcă-ți mânia aici, pe mine.
‎- Nu în afara cortului. ‎- Cum mă sfidezi? Eu sunt regele!
‎Și unde e Falstaff, războinicul de temut ‎despre care am auzit atâtea?
‎Ai amuțit de când am trecut marea.
‎Îmi servesc singur drept tactician, ‎comandant și sfetnic.
‎Unde e Falstaff, ‎bătrânul războinic de temut?
‎Vorbesc doar când e ceva de spus.
‎Prea adesea am văzut bărbați războinici
‎aflându-și singuri de treabă.
‎Și nu se aleg decât cu glorie în van ‎și soldați măcelăriți.
‎Nu sunt un astfel de om.
‎Acesta e războiul ‎pe care ai ales să-l porți.
‎Îți vărs mațele aici, cu mâna mea!
‎Nu ești un astfel de om.
‎Seara bună, domnul meu!
‎Domnilor.
‎Lord Dorset, ‎cheamă-ți cel mai iute călăreț.
‎Stăpâne...
‎Dartmouth!
‎Domnii mei, cu ce vă pot servi?
‎Spune-mi ce zace după dealul acela. ‎Mergi iute și vino repede!
‎Sunt mai numeroși și mai bine plasați.
‎Panta dealului e în favoarea lor.
‎Deja avem dezavantajul nevoii noastre ‎de-a avansa.
‎Cu cât așteptăm, cu atât se înmulțesc ei ‎și dezavantajele noastre.
‎Arcașii noștri, domnul meu, ‎sunt superiori.
‎Arbaleta franțuzească nu face față ‎unui arc englezesc.
‎Doar prin asta, și le putem reduce numărul ‎de la primul asalt.
‎Formația centrală a lui York înfruntă ‎patru linii de cavaleri pe cai.
‎Arcașii noștri ‎i-ar putea reduce la jumătate. Dar...
‎Dar nu opt linii.
‎Nouă. Zece. Mai multe.
‎Spui adevărul, stăpâne. Cu cât așteptăm, ‎cu atât mai mare ne e dezavantajul.
‎Dar acesta poate fi deja insurmontabil.
‎Mulți soldați sunt deja foarte bolnavi
‎și slăbiți de foamete.
‎Atunci, domnul meu, ce propui să facem?
‎Propun să ne gândim la întoarcere, ‎stăpâne.
‎Știu că nu va fi izbânda dorită, ‎dar nici nimicirea armatei n-ar aduce-o.
‎Evit să vorbesc în numele altora de aici,
‎dar sunt sigur că-mi împărtășesc temerile.
‎Cine e de acord cu lordul Dorset?
‎Poți câștiga bătălia.
‎Așa să fie, sir John?
‎Da.
‎Și cum anume se poate, sir John?
‎Luptați fără cai și fără armură.
‎Sfinți din ceruri, apărați-ne de acest om!
‎Apărarea lor principală ‎e un front de călăreți.
‎Cu multe linii.
‎Doar cavaleri.
‎Toți, călare și cu armură grea.
‎Pământul de afară...
‎e o vale inundată,
‎aproape un smârc.
‎După ploaia de la noapte, ‎care știu că va veni,
‎pământul acela va deveni o mlaștină.
‎Cu caii și cu armurile lor...
‎ei se vor împotmoli, vor cădea
‎și se vor zbate ca niște cărăbuși ‎căzuți pe spate.
‎Și noi.
‎Nu și dacă suntem ușori,
‎fără cai și fără armură.
‎Iuțeala și agerimea ‎ne vor aduce avantajul.
‎Și cum, sir John, de ești așa de sigur ‎că va ploua în astă noapte?
‎Mă doare genunchiul drept. ‎Face asta doar când vine ploaia.
‎Stăpâne, te rog, ‎pune capăt acestor aiureli!
‎Ar trebui ca soldații lor în armură ‎să ne înfrunte în noroi.
‎Cum propui să-i convingem s-o facă?
‎Un mic atac frontal cu armură ‎din partea noastră.
‎Un avans fals.
‎Vor contraataca.
‎Ne păstrăm greutatea și puterea ‎pentru un asalt sprinten din flancuri.
‎Nu se vor lăsa păcăliți ușor. ‎Nu vor răspunde unui atac fals.
‎Vor răspunde.
‎Dacă ne mișcăm, vor veni și ei în noroi.
‎Infanteriștii noștri sunt prea puțini. ‎Ei știu asta.
‎Vor spera că ne pot copleși ‎și ne vor ataca în forță,
‎oricât de mică ne-ar fi avangarda.
‎Arcurile noastre vor semăna haos ‎din ceruri.
‎Haosul va fi în favoarea ta.
‎Stăpâne, te implor, ‎nu trebuie să-i ascultăm nebunia.
‎Ce experiență are acest om?
‎A luptat pentru Richard odată, ‎acum mulți ani.
‎De atunci, tot ce-a făcut
‎a fost să călărească cu companiile
‎care jefuiesc și chinuie.
‎N-am jefuit niciodată ‎pe cei care nu meritau să fie jefuiți.
‎Dacă plouă în astă noapte,
‎mâine luptăm.
‎Dacă ai copt acest plan riscant ‎și făcut pe genunchi
‎doar pentru a-ți dovedi valoarea,
‎te rog să-mi spui acum.
‎Toate planurile sunt riscante.
‎Cum am zis, le rostesc doar ‎când simt că sunt adevărate.
‎Pe acesta îl simt în oase.
‎Îl simt în osul genunchiului.
‎Iată-ne în ajunul luptei, iar eu...
‎Sincer să fiu, mă tem să mă întreb
‎de ce suntem aici.
‎Fă bine și află răspunsul!
‎Oamenii ăștia îl merită.
‎Ți-au încredințat viețile lor.
‎Nu pot spune ce forțe au complotat ‎pentru a te aduce aici,
‎dar soldații au nevoie de tine,
‎așa cum ai și tu de ei.
‎Ei merită încrederea ta.
‎Dacă nu le poți oferi asta,
‎măcar spune-le o minciună strașnică.
‎Deși nu ți-o părea posibil...
‎ești prietenul meu.
‎Noapte bună, Hal!
‎Somn ușor!
‎Vântul bate dinspre nord.
‎Ploaia asta e trimisă din Anglia.
‎De ce îți pui platoșa? ‎Trebuia să lupți fără armură.
‎Trebuie să-i atragem cu prima linie.
‎Nu poți fi tu acela.
‎A fost ideea mea.
‎Cineva trebuie să conducă primul atac, ‎să fie convingător.
‎Soldații mei sunt adunați.
‎Nu pot, cu conștiința curată, să-i trimit ‎a-mi îndeplini aiurelile riscante
‎fără să mă înnoroiesc alături de ei, nu?
‎Voi lupta cu tine.
‎E un lucru nobil. Dar știi că nu se poate.
‎Pentru asta am fost făcut.
‎Îmi găsesc moartea aici ‎sau într-o sticlă din Eastcheap.
‎Cred că aici ar fi ‎o poveste mult mai bună.
‎Iar tu mai ai lucruri de făcut.
‎Vei intra în această luptă.
‎Dar promite-mi că nu intri prea devreme.
‎Nu contează ce vei vedea.
‎Trebuie să-i atragem pe toți mai întâi. ‎Pe toți!
‎Promite-mi, Hal!
‎Câștigă, prietene!
‎Poate atunci te vei însenina destul ‎încât să bei cu mine.
‎Unde este Delfinul?
‎Vă mulțumesc umil că m-ați primit, ‎Majestatea Voastră.
‎Te rog, vorbește în engleză.
‎Îmi place să vorbesc engleza.
‎E simplă și urâtă.
‎Am așteptat toată dimineața ‎și toată noaptea să te predai.
‎M-ai fi scutit de-o mare frământare
‎dacă veneai mai degrabă.
‎Nu vorbești ‎în numele tatălui Domniei Tale.
‎Ba vorbesc pentru el.
‎Știu că nu vorbești pentru el, ‎deci vin direct la Domnia Ta.
‎N-am venit să mă predau.
‎Pe acest câmp vom vărsa astăzi ‎prea mult sânge creștin.
‎Deci îți propun asta:
‎ne vom lupta noi, om la om,
‎în locul armatelor noastre.
‎Dacă pierd, oamenii mei vor pleca de aici ‎imediat și pe vecie.
‎Capul meu îți va aparține.
‎Dar, de câștig,
‎voi avea coroana acestui regat ‎după moartea tatălui Domniei Tale.
‎Ce spui?
‎Te temi, tinere Henric?
‎Ce spui?
‎Te temi de această bătălie?
‎Nu e nicio rușine.
‎Salvează-ți oamenii!
‎Salvează-i tu pe-ai tăi!
‎Voi ați venit aici. La mine!
‎Predați-vă mie!
‎Nu pot face asta.
‎Atunci, băiete,
‎să aducem faimă acestui câmp.
‎Micul sat Agincourt
‎va marca pe vecie ‎locul rușinii tale golașe.
‎Așteptați un discurs?
‎Am doar unul.
‎Același pe care vi l-aș spune
‎și de n-am sta pe marginea ‎unui câmp de bătălie.
‎Același pe care vi l-aș spune ‎și de ne-am întâlni pe uliță.
‎Mereu am avut o singură speranță...
‎să văd acest regat unit ‎sub coroana engleză.
‎Toți ne-am născut ca să murim. O știm.
‎O purtăm mereu cu noi.
‎Dacă azi e ziua voastră, fie!
‎A mea va fi mâine.
‎Sau a mea, astăzi și a voastră, mâine. ‎Nu contează.
‎Contează doar să știți, ‎în inimile voastre,
‎că astăzi voi sunteți acel regat unit.
‎Voi sunteți Anglia!
‎Fiecare dintre voi. Anglia sunteți voi!
‎Și este spațiul dintre voi.
‎Luptați nu pentru voi, ‎ci pentru acel spațiu!
‎Umpleți acel spațiu!
‎Dați-i masă! Dați-i țesut!
‎Faceți-l de nepătruns! ‎Faceți-l să fie al vostru!
‎Faceți-l să fie Anglia!
‎Oameni de seamă! Căpitani, lorzi!
‎Oameni de seamă!
‎Pentru rege și Sfântul Gheorghe!
‎Imbecilii!
‎Arcașii.
‎Arcași!
‎Arcași! Potriviți săgeata!
‎Încordați!
‎Trageți!
‎Opriți!
‎Pregătiți!
‎Trageți!
‎După mine!
‎Haide, dară...
‎Rege al Angliei.
‎Slavă regelui!
‎Stăpâne!
‎- Domnul să ne apere regele! ‎- Slavă regelui!
‎Slavă regelui!
‎- Slavă regelui! ‎- Slavă regelui Henric!
‎Stăpâne! Prizonierii luați sunt o gloată.
‎Mă tem că nu-i putem reține, ‎dacă armata lor se regrupează.
‎Ucideți-i pe toți!
‎Majestatea Voastră! ‎Regele Henric al Angliei.
‎Majestatea Voastră, luați loc lângă mine!
‎Vă rog!
‎Îmi place să simt soarele pe piele, ‎dar nu prea mult.
‎Prea mult ar fi periculos.
‎Urmează să avem o conversație
‎care s-a mai purtat de multe ori
‎și se va mai purta adesea ‎în secolele ce vor veni
‎între bărbații plini de vanitate ‎și cei plini de rațiune.
‎Sper că noi doi ‎suntem bărbați plini de rațiune.
‎Desigur, am venit aici să mă predau.
‎Îmi cereți ceva în schimb?
‎Nu.
‎Dar am o propunere pentru Domnia Voastră.
‎Veți primi mâna fiicei mele, Catherine,
‎pentru căsnicie.
‎E tare straniu
‎că marile mișcări ale istoriei
‎își găsesc adesea obârșia
‎în detaliile de familie.
‎Că, în moduri pe care nu îndrăznesc ‎să le tulbur aici,
‎relația mea cu fiul meu
‎și a voastră cu tatăl Domniei Voastre
‎sunt lucrurile ‎care ne-au adus astăzi aici.
‎Suntem conducători ‎ai ținuturilor și popoarelor,
‎dar familia este cea care ne tulbură.
‎Familia ne consumă.
‎Condoleanțele mele
‎pentru pierderea prietenului Domniei Tale, ‎sir John.
‎Știu că resimți profund această pierdere.
‎Mulțumesc, William.
‎Devotamentul tău mă alină.
‎Te-ai dovedit a fi un rege destoinic.
‎Aș spune că te-ai dovedit a fi
‎unul dintre marii regi ai Angliei.
‎Majestatea Voastră...
‎s-a adunat mulțimea.
‎Aud.
‎Lăsați-ne, vă rog!
‎Vă rog, Majestate, luați loc!
‎Ești fermecătoare.
‎Mulțumesc.
‎Nu voi mai vorbi în franceză.
‎Trebuie să vorbim în engleză.
‎Nu știu engleză.
‎Vei învăța.
‎Mă întreb, atunci, cum va avea loc ‎între timp uniunea noastră.
‎Mă întreb multe despre multe lucruri.
‎Așa trebuie să fie, de contempli ‎căsnicia cu o femeie
‎despre care nu știi mai nimic.
‎Nu mă voi supune Domniei Tale.
‎Trebuie să-mi câștigi respectul.
‎Înțeleg asta.
‎- Așa să fie? ‎- Da.
‎Simți o mare împlinire?
‎- În ce sens? ‎- În orice sens.
‎Am reușit ceea ce tatăl meu ‎n-a putut vreodată.
‎Am unit acest regat într-o cauză comună.
‎Ai căpătat o păsuire de moment.
‎Unitatea întemeiată sub pricină falsă ‎nu va rezista niciodată.
‎Și, mă rog, cum s-au dovedit false ‎acțiunile mele?
‎De ce ai venit cu război în Franța?
‎Tatăl Domniei Tale a căutat pricina.
‎Cum a căutat el pricina?
‎A trimis un asasin.
‎N-a fost niciun asasin.
‎Niciun complot să fii ucis.
‎De unde știi?
‎Eram alături de tata când a aflat ‎despre acuzația Domniei Tale.
‎Îl cunosc destul cât să știu ‎că reacția lui a fost sinceră.
‎Ce reacție a avut?
‎A râs.
‎A râs îndelung. ‎A spus că, probabil, erai beat.
‎Tatăl Domniei Tale e nebun.
‎O fi nebun, dar e onest.
‎Nebunia îl face să fie onest. ‎Spune doar ceea ce crede.
‎De-asta este și iubit.
‎Atunci, asasinul l-a trimis ‎fratele Domniei Tale.
‎Fratele meu? Era prea prost ‎ca să conceapă un asemenea plan.
‎Care a fost motivul adevărat?
‎Știi de mingea pe care a trimis-o?
‎Pe care mi-a trimis-o mie?
‎O minge?
‎Ți-a trimis o minge?
‎De ce-mi pui la îndoială vorba?
‎Tatăl Domniei Tale nu conduce legitim. ‎Nu are dreptul să pretindă tronul.
‎Toate monarhiile sunt ilegitime.
‎Și Domnia Ta ești fiul unui uzurpator.
‎Se pare că nu ai o explicație ‎pentru ce ai făcut.
‎Ai vărsat sângele atâtor suflete creștine, ‎dar...
‎în fața mea văd doar un tânăr ‎înfumurat și nechibzuit,
‎ușor de stârnit.
‎Ușor de ademenit.
‎Trebuie să plec.
‎Ușor.
‎Trebuie să te bucuri de această zi, ‎prietene.
‎S-a adunat mulțimea, ‎în cinstea victoriei noastre.
‎Îmi imaginez că sunt rarele momente ‎pentru care trăiește un rege.
‎Cu toate grijile mele, am uitat ‎să te întreb despre familia ta.
‎Nu ai griji neînsemnate.
‎Ai doi fii.
‎Da.
‎Și...
‎soția ta se ocupă de moșie ‎în absența ta.
‎Da.
‎Te ocupi de oi.
‎De lână.
‎Ca tata, înaintea mea.
‎Câte capete?
‎Vreo patru mii, la ultima numărătoare. ‎Rasa Dorset Horns, majoritatea.
‎Cât pământ ai?
‎Sincer... nu știu sigur.
‎Dar sunt zeci de hectare minunate.
‎Ce pământuri ai anexat acum, în Franța?
‎Stai!
‎Acum, că am luat Franța, ‎cât pământ a devenit al tău?
‎Asta rămâne de văzut.
‎Cucerirea e încă proaspătă.
‎- De ce întrebi... ‎- Rămâi acolo!
‎Rămâi acolo, sus!
‎Cum te-a găsit asasinul meu?
‎Nu-mi amintesc momentul.
‎Corectează uitarea.
‎S-au întâmplat multe în ultimele luni.
‎Un eveniment atât de important
‎ar trebui să poată pătrunde ‎prin ceața uitării.
‎Nu?
‎Desigur.
‎Să-mi aduc aminte.
‎Erai pe stradă?
‎Te-a căutat pe stradă?
‎Da. Da, pe stradă.
‎M-a abordat în mod neobișnuit.
‎Stăpâne, te rog, spune-mi cauza ‎acestor îngrijorări!
‎Rămâi acolo!
‎Rămâi acolo, sus!
‎Îți știa numele?
‎Nu cred.
‎Atunci, cum a știut pe cine să abordeze?
‎Îmi revine memoria.
‎S-a predat străjerilor palatului.
‎Aceștia mi-au adus la cunoștință ‎și m-au dus la el.
‎Deci nu te-a căutat pe stradă.
‎Nu, nu pe stradă. Iartă-mă.
‎Am fost chemat în celula lui.
‎A apărut vreo problemă...
‎Hal?
‎Da. A apărut o problemă.
‎Și se clatină în fața mea ‎pe scăunelul ei prostesc,
‎- ...la nivelul ochilor mei. ‎- Mă tem că nu înțeleg.
‎- Te rog, încetează prefăcătoria. ‎- Sincer, nu înțeleg.
‎Încetează dracului prefăcătoria! Termină!
‎Ți-am dat ce ai vrut, băiete!
‎Nu-i așa?
‎Ai vrut pace. Nu?
‎Așa se face pacea.
‎Se plămădește din victorie.
‎Ascultă!
‎Acesta e sunetul păcii.
‎E sunetul păcii tale.
‎E sunetul măreției tale.
‎Nu-ți cer nimic...
‎în afară de a-mi vorbi mereu ‎pe șleau și sincer.
‎Mereu.
‎Îmi promiți acest singur lucru?
‎Da.
‎Regele Henric!