Stig in i en värld
mellan det gömda och det glömda,
en jetström som fångats mellan kanaler,
mänsklighetens hemliga museum,
skuggornas privata bibliotek,
där allt sker på en scen som formats av gåtfullhet
och som bara finns på en frekvens mellan logik och myt.
Du är på väg in i Paradox Theater.
Kvällens avsnitt,
"Nattens oändlighet."
CAYUGA STADSGRÄNS NEW MEXICO - 497 INVÅNARE
Hej, är du och familjen på väg till matchen?
Nej, det är bara jag.
Patricia och ungarna är hos Hobbs.
Hobbs, jaså?
Tur att vi inte spelar mot dem.
Där sa du ett sanningens ord.
Vi ses på matchen.
Jag vill inte behöva tända min nästa cigarett.
Jag har en här som funkar.
-Mrs McBroom letar efter dig. -Varför?
Jag vet inte. Jag åt middag.
Ingrids syster kollade precis in dig.
-Nej. -Jo, det gjorde hon.
I bilen med Millie när jag kom gående.
Dra på trissor, vad var det där?
Jag tror det är därför de ropade.
Få mig att må bättre, Benny.
-Det här är inte bra. -Arlo försöker förstå vad det är.
Senaste gången det hände var det en ekorre som hade gnagt på en sladd.
Sladden var kvar i ekorrens mun ... på skelettet.
Är det ljuset eller elen? För vi kan inte köra om det blinkar.
-Vet inte. Jag åt middag. -Hur många gånger
ska du berätta att du åt middag?
Sam, vad i hela fridens namn är det som händer?
-Jag vet inte. Det bara blinkar där. -Okej, sätt på det.
-Jag har inte kunnat testa det. -Vi försöker lista ut det. Sätt på det.
Okej.
Var försiktig. Om du får ström i dig slutar håret att växa på din kropp
-och då får du aldrig dejta igen. -Lägg av.
Leta rätt på mrs McBroom.
Ja, jag ska, men jag gillar inte din ton.
Om det blinkar när du börjar spela in,
så slutar du annars ber jag någon av bröderna Buell
-att spöa skiten ur dig. -Everett.
-Everett. Hallå. -Javisst.
Mrs McBroom letar efter dig.
Renny är uppe på läktaren med sitt horn.
Jag vet. Benny sa det. Vad vill hon?
Jag vet inte. Hon går bara omkring och frågar var Everett är.
"Har ni sett Everett? När kommer Everett hit?"
Det säger mig ingenting. Gå och sätt dig med ditt horn.
Eller ge det till mig.
Det är något fel. Jag spelade trombon.
Everett! Kan du visa hur bandspelaren fungerar?
Vad sa du? Du låter som en mus som ätits av en pungråtta.
-Ge mig ditt horn. -Jag sa:
Kan du visa hur bandspelaren fungerar?
-Javisst, Fay. Renny, nu. -Toppen!
-Varför? -Släpp ner det nu, Renny.
-Ha inte sönder det. -Vad kan jag göra?
Vad kan jag...Släpp ner det nu. Kom igen. Kom igen.
-Ja. Så där. Duktig pojke. -Hallå, vart ska du?
-Everett! Everett! -Hej då, Renny. Hej då, Renny.
Everett, Arlo sa till mig att be dig komma ner.
Men varför? Var är han? Varför? Vart då ner?
Han är i omklädningsrummet. Jag vet inte vad han vill.
De säger ingenting till mig.
De lyssnar inte på mig. Han sa bara: "Gå och hämta Everett."
Okej, men jag vet inte vad som händer.
Jag har precis kommit hit. Jag kan inte hjälpa till.
-Jag har H.H. klockan sju, så ... -Jag vet det.
Han lyssnar bara inte på mig.
Kom och prata med honom själv.
Jag sa åt dem att stänga av strömmen under tornadon,
men de lyssnar inte på mig.
Senaste gången det hände var det en ekorre
som hade gnagt sönder en sladd.
Ekorren hade fortfarande kabeln i munnen.
Ja, Benny berättade det.
Och en gång bet en råtta sönder sladden till resultattavlan.
-Visste du det? -Nej, jag visste inte det.
Hm.
Och en uggla byggde bo i vinden på biblioteket,
så det var fullt med ben i krypgrunden
där vi förvarar blåsorkesterns uniformer.
Helen Trank hade en fladdermus i fickan.
Vänta.
Vad gör ni här?
Oj! Nej, vänta. Jag gjorde det där.
Arlo, iväg med dig nu!
Vänta.
Vad gör Everett här?
Du sa att jag skulle ta med honom hit.
-Nej. -Jo, det gjorde du.
-Nej. -Du sa åt mig att ta med honom hit.
Jag sa att du skulle ta med Emmett, inte Everett.
-Emmett. Emmett. -Jag frågade särskilt
om du ville ha Everett från radion.
Emmett jobbar inte på radiostationen?
Nej, Everett jobbar på radion.
Arlo, om du inte behöver mig går jag ut igen.
Har Emmett aldrig jobbat med radion?
Nej, det är bara jag.
Emmett jobbar på Santa Mira Mills.
Han är elektriker.
Nej, vänta lite nu.
-Emmett jobbade på radion. -Nej. Vänta.
-Vänta. -Du bad mig att komma hit med honom.
Vill du att vi ska spela över den senaste matchen?
Renny vill ha tillbaka sitt horn.
Jag vet det. Det var därför jag tog det.
-Tog du bandet? För varje... -Varje match använder samma band.
Banden finns på baksidan. Jag ska visa dig.
-Ska du ge tillbaka hornet till Renny? -Om han slutar göra livet surt för mig.
Någon måste ge honom en omgång.
-Fay, menar du nu? -Ja, är det okej?
-Kan du gå? -Ja.
Stanna kvar då. Vi går.
Låt mig kolla på det här åt dem.
Jag hittade det. Så vi använder samma band som sist?
Ja, samma band varje match.
Men det kommer att orsaka överhörning till slut.
Eller? Kommer det inte att göra det?
-Läser du Bibeln, Sam? -Ja.
Där har du svaret.
-Svaret på vad? -Svaret på allt.
-Men det... -Ja, det blir överhörning till slut.
Men ingen köper nya band till varje match.
Blir det problem så frågar jag mr McKean. Han kanske köper nya band,
men det gör ingen skillnad just nu.
Om strömmen går slutar du spela in
för jag köper inte ett nytt.
Ja, du har redan sagt det.
Okej, vad har du att säga, näktergalen?
Vad är det som händer? Varför har du Rennys horn?
Är du med i bandet?
-Varför spelar inte du? -Jag kan inte spela peppband.
Jag kör matcherna så Ruth kan titta eftersom Greg är med i skollaget.
Varför har du Rennys horn?
För att han måste straffas för att vara Renny.
Så du jobbar alltså? Men Rita Cope eller Winifred då?
Winifred jobbar natt och Rita har slutat.
-Hon jobbar på Zeb's nu. -Okej, berätta om lunchlådan nu.
-Är det Westinghouse? -Ja, den du bad mig om.
-Var köpte du den? -Montgomery Wards katalog.
Okej, spela något för mig. Vad har du spelat in?
Ingenting än.
Jag ville inte sabba något.
-Så du har inte spelat in något? -Nej, jag ville inte sabba något.
Du har en helt ny bandspelare.
Inte nyfiken nog att trycka på en knapp?
Jag har varit nyfiken. Jag ville inte...
-Jag är nervös. -Sitter batterierna i?
-Ja. -Okej, tryck på inspelning.
Ta fram micken.
Snurrar hjulen på sidan?
-Ja, -Okej, börja prata.
-Vad ska jag säga? -Testa det här.
Håll upp höger hand.
Säg: "Jag är inte och har aldrig varit
medlem av kommunistpartiet."
Jag är inte och har aldrig varit
medlem av kommunistpartiet.
Runt Dodge City och i området västerut...
Det finns bara ett sätt att ta itu med plundrare och mördare,
och det är med federala poliser och lukten av krutrök.
Presenteras av L&M- filters.
Ja, det var bra. Vill du höra det?
-Ja. -Okej.
Hej, coyotes!
Ja.
Grabbarna känner mig. Jag är Everett.
Jag gillar de där killarna.
-Det här är Fay Crocker. -Den spelar inte in.
Nej, jag vet. Jag har aldrig hållit i en mikrofon förut.
-Jag övar. -Jag bad dig inte att öva.
-Bad dig hålla tyst. -Jag håller inte tyst.
-Det är min bandspelare. -Se upp.
Det var bra. Så ska du göra när du spelar in.
Det där var drottningen av Cayuga. Fay med 500 watt.
Det här är Fay Crocker.
Jag har aldrig hittills hållit i en mikrofon.
...bara ett sätt att ta itu med plundrare och mördare, och det är med...
Vilken attack!
-Ja, verkligen. -Tryck på inspelning. Börja om.
-Är det verkligen så jag låter? -Ja, det är så du låter.
Drottningen av Cayuga. Bandet rullar.
-Vad ska vi spela in? -Ta det lugnt. Det finns mycket att säga.
Följ med mig. Kom med här.
Jag står här med Fay Crocker,
hornspelare och inspelningsexpert på Cayuga High School.
Vad vill du berätta om dig själv, Fay?
Jag vet inte.
Kom igen, det rullar, syster.
-Vi bakar kex. -Det här är Fay...
Vänta. Vad betyder det?
Att spela in, att göra inspelningar.
Du... Här, du behöver en cigarett. Alla röker med en mikrofon.
Jag vill inte röka nu.
Förstör inte det coola. Det är bara något att hålla i.
Det gör dig mer självsäker.
Ge mig ditt horn.
Ingen annan får hålla i mitt horn.
-Varför inte? -Om någon tappar det måste jag betala.
-Skolan äger det. -Okej, det är lugnt. Nu går vi.
Bacon, bacon, 940.
-Vad är det? -Jag hörde det i en krigsfilm.
Man säger inte "bacon, bacon, 940" i krig.
Vi kanske tänker på olika krig.
Nej, det här är inte krigsradio.
Du måste säga något spännande.
Okej, vänta.
Gå bort till Olivers så intervjuar vi dem.
Everett, nej! Det är en urdålig idé.
-Det är inte kul. -Ni måste besvara
några frågor innan ni får gå in.
-Men hej, Everett. -Vad är det här?
-Vad händer? -Vi spelar in intervjuer.
Jag tror Cayuga vinner med åtta poäng. Vad tror ni?
-Behöver du tändare, Fay? -Nej.
Jag håller den som folk gör med mickar.
-Ställ en fråga. -Jag kan inte.
-Du gör mig nervös. -Det är bara en fråga.
Fråga någon om vad som helst.
Åh. Visste ni att en
ekorre gnagde på sladden i gymnastiksalen?
-Nej. Ikväll? -Jag visste det.
Och det var inte ikväll.
Det var när Clem undervisade.
-Be henne att berätta mer. -Berätta mer.
Det var faktiskt en jordekorre.
-En jordekorre. Så var det. -Räck fram mikrofonen, Fay.
-Berätta mer. -Jag vet inget mer.
Okej, fråga då vad hon anser om jordekorrar.
Vad anser du om jordekorrar?
Alltså, de är söta så länge som de
håller sig borta från människors bilar, hus och hår.
Det var bra. Fråga om hon vill lyssna på det.
-Vill du höra ditt kex? -Vad? Mitt kex?
-Vi har gjort ett kex. -Vi säger inte...
Det kallas inte kex.
Du sa att vi gjorde kex.
-Det är inget kex. -Vad är det?
Ska det här sändas?
Nej, du ska inte... Vad är det för fråga?
Sätter du på radion för att lyssna när folk pratar
-medan de äter? -Nej, knappast.
Nej, det gör du inte. Ingen gör det. Där har du svaret,
ocensurerat från mig.
Raring, du är för rolig. Var fick du tag på den här?
Den följer med inspelningen. Testa. Håll mikrofonen mot munnen.
Hej, Daisy. Är du nog gammal för att gå på basketmatcher?
-Ja. -Åh, jag vet inte...
Jag tror man måste vara minst fem år.
-Jag är fem år. -Se upp nu.
Vilken tur, för om du inte var det,
hade jag behövt skjutsa hem dig.
Ha så kul på matchen. Jag gillar din frisyr.
Tack för det här.
-Ha det bra. -Hej då!
Tryck på inspelning och börja prata.
Vad ska jag säga?
-Ge mig ditt horn. -Nej.
Jag ska inte tappa det. Ta fram micken.
Ta fram den.
Bra. Vilket är ditt bästa ämne?
Visst är du en naturvetartjej?
-Jo. -Okej, berätta mer om naturvetenskap.
Var försiktig med mitt horn annars råkar du ut för mr Pike.
Robby Ritter ställde sitt horn
-bakom deras bil och så backade de på det. -Bra.
Visste du att Robby Ritter ställde sitt horn
bakom deras bil och att de backade på det?
Ursäkta, vad var det där? Åh, hej, Fay.
-Hej, mr Stemmons. -Vad är det här?
Är det ett skolprojekt?
Nej, Everett ber mig ställa frågor
och spela in dem på bandspelaren.
-Men den är trasig. -Vad?
-Det snurrar inte. Den har slutat fungera. -Den är ju helt ny.
Jag vet inte vad det är. Förlåt.
Förlåt, mr Stemmons. Vi gör det en annan gång.
Tack för att du stannade. Vi gör det senare.
Åh, ingen fara. Ha en trevlig kväll.
Ja, men kan vi laga det?
Den är inte trasig.
Mr Stemmons är en deppig typ. Han är jättetråkig.
-Vi måste avsluta det samtalet. -Så den är inte trasig?
Nej. Du kan inte slösa band på en tråkmåns som mr Stemmons.
Din falska fähund. Jag blev så rädd.
Jag betalade för den med egna pengar.
Ja, man kan göra det om någon är en fegis.
Säg bara: "Den är tyvärr trasig.
Vi hörs." Och så hör du aldrig av dig.
Jag kan inte göra så mot en människa.
-Jodå. Varför inte? -För det är att ljuga.
Nej, det är det inte.
Du hindrar dem att göra bort sig.
Inte om du inte gör dem generade.
Du måste få ut vad du vill av människor,
inte vara rädd för att tysta dem.
Jag har inga lyssnare än.
Ursäkta mig. Jag behöver se en licens för den där.
Åh, det här är inget gevär, pappa Fred.
Tur för dig, annars skulle ni alla vara döda.
Fay har en ny bandspelare.
Prata med henne. Ställ en fråga, Fay.
Okej, om vad?
Nu blir jag nervös igen.
-Vad är det här? -En bandspelare.
Fråga om de hört "bacon, bacon, 940".
"Bacon?" Vad pratar du om?
-"Bacon" vad? -"Bacon"?
-Jag hörde det i en krigsfilm. -Håll micken nära munnen.
Har du hört uttrycket "bacon, bacon, 940" i en krigsfilm?
Nu mot hans mun.
Jag tror du menar "breaker, breaker."
Ja, så är det.
-Det var nära. -Åh, lätta på gasen, tönt.
Du var jättelångt ifrån.
Har du ett eget program nu, Fay?
Ja, det har hon. Det heter Teenage Rendezvous
och hennes radionamn är Cayuga Queen.
Man får önska låtar och hon berättar om ung kärlek.
En toppenidé. Jag borde ha ett eget program.
Börja plugga för din licens. Och lär dig ställa frågor.
-Vilken licens? -En radiolicens, FCC.
Hallå, ska ni till matchen?
-Nej, vi måste jobba. -Ja, självklart.
Du gör ett riktigt bra jobb, raring. Hur mår din mamma?
Har Fay berättat om familjen Grimaldi?
När deras hund fick ström i kroppen?
Nej, det handlar inte om hunden. Fråga Fay.
Lägg dig inte i Fays affärer, Marjorie.
Det är inte Fays affärer. Det är Grimaldis affärer.
Och hon känner till hela affären.
Se bara till att du stänger av bandspelaren.
Ja, vi ska göra det.
Hon känner till hela affären.
Håll tyst, Margie.
Se upp nu.
Jag sa ingenting, Fred.
Jag skulle kunna stå i rätten, svära med handen på bibeln...
Gå nu. Det där är äktenskapsproblem.
-Kom. -...att jag inte sa något.
Inför Gud och alla andra?
Ja, det skulle jag kunna göra.
Något nytt om familjen Grimaldi?
Jag skvallrar inte.
Hitta då på något annat sätt att fylla bandspelaren, Fay.
Jag kan inte. Jag blir bara så nervös,
och vet inte vad jag ska säga.
Men det var kul när vi kom igång och ställde frågor.
Det är bara vi som pratar.
Berätta om den galnaste person som ringt in.
Jag vet vad jag kan berätta.
Inte om någon som ringt in, men om naturvetenskap.
-Kan jag berätta om det? -Ja, det kan du, Fay Cordelia Crocker.
Det är inte mitt mellannamn.
Jag vet. Jag bryr mig inte.
Alltså jag visste inte, men jag bryr mig inte.
Vad har du mer där?
Bara munstycket och några hårnålar.
-Hårnålar? -Ja.
Min mamma säger att man kan samla hårnålar
-och en dag är man tacksam för det. -Gud så knäppt.
Okej, jag läste precis om det här,
och det är toppen, så få mig inte att känna mig dum
-för det. -Nej, aldrig.
Låt höra. Impa på mig.
Okej, visste du att man faktiskt
gjorde att experiment tidigare i år i Lincoln, Nebraska,
med en radiostyrd bil?
Av RCA. En fullstor bil.
-Oj, lägg av. -Japp.
Det kallas "elektronisk motorvägskontroll."
Enligt artikeln finns det ett antal kretsar
i trottoarerna med små lampor
så att de kan kommunicera med bilen via radio
för att kunna styra och bromsa. Det är galet.
Vänta. Så det är redan ett experiment? De har redan gjort det?
I Lincoln, Nebraska, i april.
Man trycker på en knapp i bilen där det står "elektronisk drift,"
och då börjar bilen köra själv.
-Det är otroligt. -Ja, jag vet.
Och fatta det här... Två saker, alltså.
Först och främst, vet den om det står en bil på vägen längre fram,
som stoppar upp trafiken.
Som alla bilar på en gång, som ett fiskstim.
För det andra behöver den inte ögon för att fungera,
så om sikten är dålig
eller om det ösregnar
eller om strålkastarna fungerar dåligt,
så fungerar bilen ändå.
Och en röst via radion
ger dig vägbeskrivningar.
Så om du kör på motorvägen och närmar dig avfarten,
eller ska svänga in på en annan väg,
kommer en röst att avbryta radiosändningarna
och berätta att du närmar dig avfarten,
så du kan sätta dig bakom ratten och ta kontroll igen.
Jag vet att det var tre saker, men när jag läste det här,
tänkte jag: "Wow, kan det vara sant?"
Och det är det. Hundra procent.
Testat i april i år i Lincoln, Nebraska.
Artikeln är från Science Digest.
Så du hör en röst i radion som säger vart du ska köra?
Det står i artikeln. Läs bara.
Står det när det blir verklighet?
1974. Och 1990 kommer alla vägar att vara elektroniska.
Säkert?
Du tror mig alltså inte?
-Du retas bara. -Jag retas inte.
Jag älskar det. Jag intervjuar dig. Jag spelar en roll.
Jag minns två andra historier.
-Har vi tid att göra dem? -Absolut.
-Okej, fyll på. -Okej,
gillade du det där, gör dig redo för det här,
för det finns en artikel om rör...
Berätta allt.
Vänta lite, för du måste kunna se bortom
alla annonser och excentriska nybörjarsaker.
Vänta, jag vill läsa det här för dig
på det sätt det var skrivet,
för jag vill att det ska påverka dig på samma sätt.
Okej, här har vi det.
Så: "Föreställ dig en man i New York,
på Times Square.
Han går nerför några trappor och ner i en tunnelbana,
där han går ombord på ett tåg.
Han lägger upp resväskan på hyllan ovanför sig och sätter sig ner.
Han börjar läsa en bok, och ungefär en timme senare,
känner han att tåget stannar.
Så han ställer sig upp, samlar ihop sina saker och tar sin resväska,
sätter på sig hatten och kliver av tåget,
går uppför några trappor och kommer ut på Golden Gate Bridge."
Vad? Oj. Hur är det möjligt?
Jag vet. Visst är det galet?
Tåget färdas mellan 3000 och 8000 km/h
i dessa tunnlar, över hela landet. Det är så det kommer att bli.
Det kallas för vakuumrörstransport.
Rören kommer att gå kors och tvärs i hela världen,
så vi sitter i vagnar som körs genom rör
som korvar i en trädgårdsslang.
Men vänta lite nu...
Kommer att finnas år 2000.
-Vänta... -Det står i artikeln.
-Förstår du? -Vänta lite.
Så det andra kommer inte att hända?
Radiobilarna och motorvägarna?
Nej.
Nej, jag tror det används på kortare avstånd.
Det här kommer att ersätta tåg och flygplan.
-Är det så? -Ja, jag tror det.
Över haven också?
Jag tror det.
Faktum är att jag inte vet. Det står inte.
Okej, vi verkar ha tid för en till.
Är du beredd med din tredje historia, ms Crocker?
Ja. Vänta.
Har jag tid för två eller bara en?
Nej, bara en, tyvärr.
-Okej, men... -Kom igen.
Jag ska avsluta med den här,
för mamma tror inte det kommer att hända,
och hon säger att de säger sådant här
för att sälja tidningar.
Spännande upplägg, Fay. Var snäll och fortsätt.
Okej. I framtiden
kommer alla barn att få ett telefonnummer vid födseln,
för resten av livet.
Vi kommer att ha handstora urtavlor,
som ett musselskal utan mottagare.
Eller...
Jag antar att vi har små högtalare och mikrofoner istället.
Och på ena sidan har vi urtavlan.
Och på baksidan en liten Lilliput-skärm,
som en liten tv-skärm.
Man kan ha den i fickan,
så att man kan ringa sin vän i Rom, New York eller någon annanstans
och se hans ansikte på urtavlan
och föra ett samtal med honom, i färg.
-Med skärmar i färg. -Vilken tidning är det?
Modern Mechanix.
Den här artikeln är några år gammal.
Det stod också att om man ringer sin vän
och han inte svarar,
-då är han död. -Vad?
Hur vet man det?
Man har den alltid med sig,
-så att man alltid kan svara. -Nej.
Vad? Här ser du bilden.
-Låter som en rymdroman. -Jag vet.
Jag tror jag håller med din mamma. Hon är klok.
Jag tror på tågrören och motorvägarna,
men de små tv-telefonerna låter helt knäppa.
Okej. Det här har varit kul.
Jag måste rusa. Lyssna. Okej? Lyssna.
-Det ska jag! Tack. -Åh, ta hand om dig nu.
-Jag har min bandspelare. -Vad är det?
-Jag har min bandspelare. -Okej. Är det den där?
Ja, det är en Westinghouse one.
Och jag och Everett har precis spelat in oss själva i gymnastiksalen.
-Har du den han berättade om? -Ja, lyssna.
...Rom eller New York
eller någon annanstans och se hans ansikte på urtavlan
och föra ett samtal med honom.
Så mysigt, Fay. Han är en sådan rolig kille.
Han sa att när man spelar in,
-kallas det att "baka kex." -"Baka kex"?
-Ja. -Det var värst.
-Ja. -Har du tittat på pojkarna Pocasset?
Ja, helt snabbt innan matchen.
De steg av bussen. De var långa.
-Oj. Är det säkert? -Ja.
De hade ett gäng indianpojkar i sitt lag också,
fyra eller fem stycken.
Mm, jag tror det är några familjer,
fyra eller fem bröder eller kusiner.
Betyder nog att de kommer att sopa banan med oss.
Och det är inte för att de är indianer.
Ja, när de satte på sina tröjor,
-såg de ut som vuxna. -Det betyder att vi förlorar.
Har lamporna blinkat här inne?
Nej. Hur så?
De blinkar i hela skolan.
Men Arlo jobbar med det.
Senast, när jag fortfarande jobbade, var det en ekorre.
Gnagde på en sladd.
Okej, jag måste gå nu.
Linjen till San Mirial har en permanent signal,
så den är fungerar inte. Kan du dra ut den
-så Fran och Judith får reda på det? -Okej, hejdå.
Numret, tack?
Det här är WOTW i Cayuga, New Mexico,
och här kommer nyheterna.
Boeing har lanserat en ny modell av...
Numret, tack?
...polisman Sherman menar att händelsen orsakades av,
-och jag citerar... -Numret, tack?
Hallå?
...topphemligt koncept. Det kommer alltså att bli
-mer konsekvent och... -Namn på staden, inkommande.
Hej, Winnie. Det är jag.
Kan du säga om du hört det här ljudet förut?
-Har du hört det? -Nej, men spela upp det igen.
Jag låter några av de andra damerna lyssna.
Okej.
Winnie, jag har ett nytt samtal på gång,
så jag ringer upp dig lite senare.
Numret, tack?
Hallå?
Ursäkta, kan du avsluta samtalet och ringa upp igen? Det är...
...vi ringer...
Och det är ett underligt, stort föremål ovanför min mark
utanför ett...
som en tornado...
som snurrar fortare...
-...var snäll och skicka hit polisen... -Är det en nödsituation?
...för det är något i floddalen.
-Var befinner du dig? -Vi är på väg ner i källaren.
-Hallå? -Hej, Josie. Det är Fay.
Är polisman Pruitt eller Boker där?
Han är inte här och mr Pruitt följde med honom.
De svarade inte på stationen. Är det ingen där?
Nej, de var här, men en långtradarchaffis kom just hit
och rapporterade en sak.
-Vad? -Det sa han inte.
Men det orsakade storm och tippade av hans last,
så det är fullt med avokado där.
Är polisman Abbott där? Inte i tjänst?
Är inte Judy på cheerleading?
Ja, men jag har inte sett honom.
Åh. Kan du försöka hitta honom?
Han åkte antagligen med mr Boker och mr Pruitt.
Vad är det som händer?
Jag vet inte. Ingenting, antagligen.
Josie, jag har ett till samtal på gång.
Ring om du får höra något.
Okej. Hej då.
Namn på staden, inkommande.
Fay, vart tog du vägen?
Winnie, vi fick ett samtal
och samma ljud hördes i telefonen,
men jag uppfattade inte hennes namn eller något.
Hon lät inte skadad. Vad ska jag göra?
Winnie?
Hallå?
Ethel, hej. Lyssnar du på radion just nu?
Nej, jag tittade på tv.
Kan du sätta på radion och berätta om du hör något slags ljud?
-Som? -Som...
något som kom in via växeln
för några minuter sedan och jag ville...
Det försvann. Jag ville bara se om det...
Ring bara Everett.
Jag vill inte störa honom när han är i radion.
Var inte så blyg.
Han bryr sig inte om du ringer...
Ethel?
-Hallå? -Grace, hej.
Kan du gå och titta till Ethel och Maddy?
Jag försökte med Van Ortons, men de var på matchen.
Alla är väl på matchen just nu.
-Vem är det här nu? -Det är Fay.
Kära nån. När jag inte ser ansiktet blir jag så förvirrad.
-Kan du titta till Ethel och Maddy? -Antar det. Är allt som det ska?
För jag är i köket med händerna i kakdeg.
Jag tror det. Det är bara... Jag ringde Ethel och samtalet bröts.
Vi har många problem med förbindelsen ikväll.
Vi får se.
Kan jag tvätta händerna och sätta in plåten i ugnen,
eller måste jag gå på en gång?
Jag kan gå nu, men jag kanske smutsar ner dörrhandtagen.
Du kan tvätta händerna.
Gör det när det passar. Det är säkert ingen fara. Jag bara...
Var är din mamma, raring?
Hon jobbar natt nu.
Jag minns att hon sa det.
Förlåt att jag ringer så sent.
Jag provade med Gertie Van Orton, men de är på matchen.
Alla är på matchen just nu.
Det är inget besvär, raring.
Jag ska bara göra färdigt här, så kollar jag
och sedan ringer jag upp dig.
Du sa att Ethel satt barnvakt?
-Ja. -Okej.
-Det tar bara några minuter. -Okej. Tack.
-Hej då. -Hej då.
Och där försvinner den.
Snurrar bort.
Jimmy Rain och Crocs med sin originella låt
"Hoppin' and Cookin'."
Du lyssnar på Everett "Ensamvargen" Sloan,
och programmet är, som du vet, Highway Hits,
som presenteras av Santa Mira Mills och Cloverbloom Honey,
och medsponsras av veckans företag,
Udder Stand, som förser hela dalen
med den kallaste konfekten och den sötaste saften.
Vi vet att ni alla har fullt upp ikväll
med säsongens första match som dessutom är ett derby här i dalen.
Men kom ihåg att under basketsäsongen,
stänger Udder Stand under matcherna och håller sedan öppet en timme
för er som vill ha något att mumsa på
innan ni kör hem era stridsvagnar
för att sova er skönhetssömn.
Och det är dagens sanning.
Det är alltid lugnt här inne när Statesmen spelar.
Men ni fem som lyssnar på oss,
kasta er på telefonen, visa er entusiasm,
och låt alla få veta att ni lever.
Vi hoppas ni hänger kvar tills vi slutar för dagen.
WOTW-tid nu. Tolv minuter över timmen.
Se upp nu. Det är 17 grader ute.
Stanna kvar hos oss och lyssna på musiken,
som strömmar mot er nu. Vi börjar med Gabe Gunton
som sjunger "Screamin' Scooch" här på Highway Hits.
Det här är WOTW.
-Everett "Ensamvargen" Sloan. -Fay här.
Förlåt. Jag hoppas du inte är arg.
Jag trodde du var en lyssnare.
Förlåt. Jag förstod det.
-Var inte arg på mig. -Handlar det om bandspelaren?
Nej, jag hörde ett ljud i växeln som avbröt programmet.
Jag vet inte. Det har aldrig hänt förut.
Du sa att något avbröt programmet?
-Ja, genom radion. -Hur lät det?
Vet inte. Jag kan koppla dig om du vill.
-Lät det mexikanskt? -Nej, det gjorde det inte.
Vi får in signaler från Mexiko ibland.
Det lät som något som var farligt.
-Vi hade en dam... -Varför? Hur?
Inget lät annorlunda här. Hur länge sedan var det?
I början av nyheterna.
Är du arg på mig?
Jag vet inte vad jag ska göra. Det var nog bara din radio.
Kan du lyssna på ljudet som kommer genom växeln nu?
Samma ljud som avbröt programmet?
Ja, huvudsakligen. De hördes efter varandra.
-Javisst. Koppla in det. -Okej.
Jag har aldrig hört det förut.
Inte jag heller. Sedan ringde den här damen.
Hon sa att det hade hänt något utanför staden
och att hon skulle gå ner i källaren,
och så hörde jag det där ljudet.
Sedan ringde jag Ethel som barnvaktar Maddy,
och då bröts linjen.
När sa du att programmet avbröts?
I början av nyheterna.
Jag hörde det inte i hörlurarna,
men det är en sluten krets,
så om det sändes har det också spelats in.
Stanna kvar i luren medan jag spelar upp det igen,
-så berättar jag om jag hör något. -Okej.
Det här är WOTW i Cayuga, New Mexico,
och här kommer nyheterna.
Boeing har lanserat en ny modell av...
-Där var det. Där var det. -Vad?
Där var det. Precis så lät det.
Det var värst.
Vad? Varför? Är det något hemskt?
Det är en bra fråga.
Är det från utlandet
eller på kod kommer säkert flygvapnet.
-Säkert? -Ja.
-Kommer vi att få problem? -Vi har inte gjort något.
Det är sant.
Okej, ja, ja, det är sant.
Skicka signalen igen så sänder jag ut den.
Om någon lyssnar kanske de vet något.
Säker på att vi inte får problem?
Det spelar ingen roll. Det är bra radio.
Okej, jag gör det. Nu skickar jag signalen.
Ring inte på tio minuter, om inte någon ringer.
Jag vill inte ha falsklarm. Kolla klockan nu - tio minuter.
Okej, jag förstår. Jag väntar på samtalen. Här kommer det.
Där hördes det, precis som jag sa.
Det var Gabe Gunton följd av "Crazy Waves" från The Golden Glows.
Klockan är 7:18 här på WOTW.
Hör upp, vi har en snabb fråga
till de som vill göra ett försök.
Vi har ett ljud vi vill spela upp som verkar
studsa omkring här i dalen ikväll.
Vi vill veta vad du tror.
Vi väntar vid telefonen och vill gärna veta
om det finns någon gammal expert eller radioamatör
vi inte känner till som trasslar till vår antenn.
Den lyssnare som kan hjälpa oss och förklara vad det är för ljud,
får en gratis bit av Elvis matta, direkt från hans golv i Memphis.
Linjerna är öppna. Ring in om ni har information.
HEMMA 20 BORTA 17
Kom igen, Cayu!
Lämnar över bollen med en passning.
Och en passning till.
Och en tredje passning.
Och det ser ut som... Ja, där har vi det.
Han får bollen och springer över planen.
Och han passar bollen.
Passar igen.
Ser ut som om han tänker skjuta.
-Nej. Han lämnar över bollen. -Okej.
-Måste... -Där har vi skottet. Två poäng till.
Jag tror han kan skjuta från alla håll.
Slutet på hans match.
Han passar igen.
Där är det.
Everett, vi har en lyssnare.
-Ja. -Han är inte från staden.
Han kanske vet något.
Koppla in honom, Fay. Varsågod.
Vi kopplar in dig nu.
Hej. Det här är Everett Sloan. Hör du mig?
Hej, ja. Hur är det?
Det är bra. Vad heter du?
Jag heter Billy.
Billy. Okej, tack, Billy.
Jag måste förklara att vi inte tillåter svordomar
eller opassande historier. Då kan jag bli avskedad.
Jag har ingen fördröjning, så du går
rakt ut i etern, men du måste lova
att vi kan vara trygga med det.
Självklart. Jag förstår.
Jag svär aldrig och använder inte fula ord.
Okej, jag bryter mot reglerna nu,
så var ärlig nu och fråga mig,
om vi måste diskutera något innan vi går live
så tar jag paus eller sätter på en skiva, okej?
Okej. Jag fixar det.
Okej, vi kommer snart att vara live,
om tre...
två...
en.
Och nu är vi tillbaka. Ursäkta att vi bryter mitt i låten,
men vi har en lyssnare här som kanske vet något.
Billy, vill du berätta vad du vet?
Ja, jag kan kanske vara till hjälp.
Det kanske inte är något, men jag ska berätta.
Okej, Billy. Vi lyssnar.
Jag var i det militära,
och det fanns alltid jobb och uppdrag
vi inte visste något om.
Vad menar du?
Vi kunde skickas till platser
utan att veta var vi befann oss,
för att göra sådant som ingen av oss förstod,
vilket är normalt inom militären.
En natt väcktes jag av mitt befäl.
Han sa till mig att ta på uniform och anmäla mig för tjänstgöring.
Sedan landade ett fraktflygplan och jag fick åka iväg ensam.
Vi stannade flera gånger och hämtade upp fler män.
Sedan flög vi i ungefär två timmar.
Och så landade vi och de satte oss på en buss,
med svartmålade fönster,
så vi kunde inte se vart vi var på väg.
När vi kom fram,
var det ökenvegetation och slättmark.
Men det fanns tält och tunnlar
och underjordiska labb eller testbunkrar eller något.
Och jag fick information av en officer jag aldrig träffat,
och han sa att allt vi såg var hemligt
och att om vi någonsin pratade om det skulle vi försätta USA i fara och
att de skulle veta om det.
Vi skickades till en stenig, sandig plats,
och de sa åt oss att börja gräva ett fyrkantigt hål
med deras grävmaskiner.
Och vi byggde murar av klippblock
och ett stengolv och så.
Och vi byggde fönster
som vette ut mot ett visningsrum och ventilation.
Vi fick sova i ett rum med tältsängar
och krigsmaterial under jorden.
En morgon vaknade vi och inställde oss för tjänst,
och då fanns det något enormt stort i det där hålet,
under en presenning.
Vad menar du?
Det var större än ett flygplan,
men ingen fick se det.
Det var vakter där hela dagarna.
Hur såg det ut?
Det var mest slätt, men det såg trasigt eller skadat ut,
för det fanns vassa delar.
Tror du att det var amerikanskt?
Det gick inte att veta.
Man frågar inte sådant.
Vi ville veta precis som alla vill veta.
Men man litar på sina överordnade och man följer order.
Men det här...
...oroade mig.
Varför det?
Antagligen för att det var så hemligt.
Vad hände sedan?
Vi byggde ett tak över allting.
Och när de var klara med oss,
satte de oss på ett plan.
Och när propellrarna började snurra
och vi skulle lyfta,
började radion spela upp det här ljudet.
Vilket ljud?
Samma ljud som ni spelade upp ikväll.
Säker på att det var samma?
Jag skulle aldrig kunna glömma det.
När vi till sist lyfte och jag tittade ut genom fönstret,
såg man män som täckte över landningsbanan med jord,
som om vi aldrig hade varit där.
Och sedan försvann ljudet och vi avlägsnade oss.
Och när jag kom tillbaka började jag bli riktigt sjuk.
Under de närmaste veckorna
fick jag problem med lungorna.
Så nu kunde jag inte andas så bra.
Och jag tror att...den där platsen i öknen
orsakade det eller något sådant.
Kanske strålning.
För jag var helt frisk.
Sedan fick jag tid på militärsjukhuset.
Och några år senare såg jag en av killarna
som hade varit med mig i öknen.
Och jag frågade om han hade blivit sjuk efteråt,
och det hade han blivit.
Och sedan sa han att det var andra gången
som han hade hämtats för ett sådant uppdrag.
Och han berättade om en natt
när han hade haft ett...uppdrag i Nevada
och fördes till Coloradofloden
där det fanns en flodpråm
som fraktade något som var dubbelt så stort ner längs floden.
Och när de hade färdats i flera timmar,
kom de till en provisorisk bas,
där de flyttade över lasten till två militärlastbilar.
Och när de var färdiga,
hördes samma ljud som vi hört i öknen
från alla radiosändare på marken och på pråmen.
Och sedan sa han att två militärlastbilar körde iväg i natten
och att ljudet försvann bort med dem.
Visste han vad det var?
Nej.
Men efter vårt uppdrag i öknen,
frågade han folk
och fick höra om en annan kille som hade hört ljudet.
Så vi stämde möte med honom utanför basen,
men han kände bara till delar av det.
I militären känner alla bara till små delar.
Ingen vet allt.
Och det är en del av planen.
Vilken är anledningen till att vi kom från olika delar av landet
och bara gjorde en uppgift i taget.
Så att ingen skulle veta allt.
Ursäkta mig, men du måste förklara lite tydligare.
Är ljudet ett militärt ljud?
Det var vad vi frågade killen på Walker.
Och vad sa han?
Han sa att det inte var militärt.
Inte militärt från något land.
Det kom från en plats mycket, mycket högre upp
än vad något kan flyga.
Hur visste han det?
För att han var radaroperatör.
Är de här signalerna vanliga?
-Nej. -Och får jag fråga...
Jag antar att det här var innan Sputnik.
Det här var långt innan Sputnik.
Och sådana här signaler
har rört sig fram och tillbaka.
Vad menar du?
Som kommunikation.
Som att någon säger något på den här delen av himlen
och någon annan svarar.
Ibland registrerades de lika högt upp som Sputnik
och ibland bara hundra meter ovanför marken.
Var?
På många platser.
Överallt.
Vad menar du med överallt?
Billy?
Billy, jag tror vi har förlorat kontakten.
Billy?
För de fem som lyssnar, så tycks vi ha tappat kontakten med Billy.
Jag ska hitta honom igen.
Strax tillbaka.
-Fay, vad hände? -Jag vet inte.
Samtalet bröts.
-Vi måste hitta honom. -Jag kan inte.
-Varför inte? -Det var fjärrsamtal.
-Jag vet inte var han bor. -Ring växeln i Holloman.
Vi kan inte. Han uppgav kanske falskt namn eller...
Man kan inte ringa ut igen.
-Går inte. -Leta upp honom.
-Leta i telefonkatalogen. -Hur då?
-Billy i närheten av Holloman? -Jag vet inte.
Tusan också.
Vänta, vi har ett samtal!
Namn på stad.
-Telefonist i Alamogordo. -Jag kopplar.
-Cayuga, numret tack. -Ja, det är Billy.
Jag kopplar dig! Här är han, Everett.
Billy. Vad händer? Vi behöver ditt riktiga nummer.
Jag är ledsen, men det går inte.
Okej, då kan jag inte sända dig.
Jag vill göra det, men det är en fråga om etik,
för jag har ingen aning om det du säger är sant.
Jag vet. Jag förstår.
Jag vill inte att du ska få problem av det här.
Billy, jag måste fråga varför du berättar det här för oss.
Kommer vi att få problem av det här?
Jag berättar väl det för att jag är sjuk.
Och jag är gammal.
Och ingen lyssnar på oss.
Jag vill att människor ska veta vad vi gjorde för dem.
Varför tror du att ingen lyssnar på dig?
Delvis för att jag är svart, tror jag.
-Jag är ledsen om det är ett problem. -Nej, jag tror inte det.
Jag trodde det var så.
Vi har bara aldrig haft en svart person som ringt in.
Jag är ledsen, jag borde ha berättat det.
Men alla som jobbade med de här uppdragen var svarta.
Eller mexikaner. Alla vi som gjorde det hårda arbetet.
Tro du att det var avsiktligt?
Jag vet att det var det.
Varför?
För vem vill lyssna på oss?
Men det finns en sak ni kan kolla upp,
så att ni vet att jag inte hittar på.
Okej, jag tror vi behöver det, för just nu
har vi bara ditt ord.
Det finns en man jag strax ska berätta om.
Ledsen att avbryta dig, Billy, men jag spelar fortfarande in
fast vi inte sänder, okej?
Visst, gör det.
Okej. Fortsätt, Billy.
Den här killen vi pratade med på Walker Base,
radaroperatören som vi träffade utanför området,
slutade inte med signalerna.
Faktum är att han började vänta på dem
och försökte spela in en av dem själv,
med hjälp av radio- och överskottsmaterial som han reparerade.
Lyckades han fånga något?
Ja, det gjorde han.
Till slut.
Det tog lång tid,
men en natt fångade han till slut en signal.
Och spelade in den.
Och sedan gjorde han kopior och mejlade dem till oss,
till killar som hade jobbat med några av de hemliga uppdragen.
Vad trodde han att signalerna var?
Det är nu du måste våga språnget.
För han berättade
att det är något som pratar
och sedan försvinner,
något väldigt högt
som vi inte kan se.
-Och han tog kopior? -Ja.
Och han skickade dem till oss.
Olika killar på de här uppdragen i området.
Och när jag till slut fick mitt band och hittade en bandspelare,
och spelade upp det,
så reste sig håret i nacken på mig.
Varför?
För att det var samma ljud som jag hade hört i öknen.
Har du fortfarande kvar bandet?
Nej, jag ville inte att någon skulle hitta det
så jag brände det.
Men en av de andra killarna, från flygvapnet,
som hade jobbat med de hemliga uppdragen
och hört de där ljuden, han bor i Cayuga
så han fick ett likadant band som jag.
Och det var det jag trodde ni spelade ikväll.
Vänta. Finns det ett band i Cayuga? Hos vem?
Raymond Buck, som arbetat i flygvapnet.
Så han fick ett band med de där signalerna?
Men Raymond Buck är död.
-Åh, nej. -Sa du att han hade gått bort?
Ja.
Jag trodde att det kunde vara så.
Jag är ledsen, Billy.
Jag kände honom inte så väl.
Vet du var hans band kan vara?
Nej. Han kanske hade barn?
Nej, mrs Buck lämnade alla hans band till biblioteket.
Det finns ingen bandspelare på biblioteket, Fay.
Jo, det gör det. I källaren.
De har inte hunnit titta på banden.
Jag vet var det är.
Det är stängt och ingen svarar.
Alla är på matchen. Ingen kommer att ringa.
Jag vet hur man kommer in på biblioteket.
Billy, vad tror du händer om vi hittar det och spelar upp det?
Jag vet inte.
Men om ni ska göra det,
är det bäst att ni gör det,
för det är något där uppe nu.
Och de stannar inte längre.
Okej, Fay. Spring.
STADSBIBLIOTEK
Hoppa in!
-Har du stulit en bil? -Fick du tag på dem? Nej.
Jo. Kom igen, hoppa in. Fick du dem?
-Ja, jag stal en cykel. -Svara, Fay.
-Ja, jag har dem. -Okej.
-Vems bil är det? -Mr McKeans.
-Vet mr McKean om det? -Självklart inte.
Ska du ge Billy en bit av Elvis matta?
Vad?
Lyssnaren som hjälpte oss skulle få en bit av Elvis matta.
Åh.
Alltså, det är egentligen inte Elvis matta.
Det var det, men vi har gett bort allt.
Så nu har Jack Sage och Red Gant båda bitarna,
och vi ger bort mattor från Jess Pervis hus.
Everett, det är ju att ljuga.
Folk tror att det är Elvis matta.
Håll tyst, Fay.
Billy? Det är Fay, telefonisten från Cayuga.
Vi har en massa band här.
Minns du vilket det var?
Det var länge sedan,
men jag tror det var genomskinligt.
Alla är genomskinliga, Billy.
Billy?
-Samtalet bröts. -Vad?
Billy?
Jag kan inte koppla honom utan att gå tillbaka.
Nej, gå inte. Ge mig dem bara, ett i taget.
Och flytta dig från min stol.
Så du tror inte på mr Billy?
Jag vet inte.
Men om det finns något uppe i himlen
så vill jag veta det.
Baxter är en fyra år gammal...
Nej.
Nästa.
Hur vet du vad du letar efter?
Det gör jag inte.
Kan han ha spelat över det?
Ja.
Ja, absolut.
Tyvärr.
Så jag gjorde det och...
Vad är det för bandspelare?
Det här är en Maggie PT-6.
-Maggie? -Ja, det står för Magnecord.
Det är som en sändningsbror till din bandspelare.
Det är så vi sänder matcher och reklam.
Lyssnar folk på matcherna dagen efter,
fast de redan vet vad som hände?
Ja. Det spelar ingen roll att de vet vad som hände.
De vill höra sitt barn namn i radio.
Inte det där.
Kommer du att få problem av det här?
I så fall bryr jag mig inte.
Det här är bra radio.
Och det ger mig ett bättre jobb någon annanstans.
Vart skulle du ta vägen?
-Jag vet inte. -Vid det tillfället...
Antagligen västkusten.
Det är där allt händer inom radio.
Jag vill också ta mig iväg.
Inte förrän Maddy har blivit större förstås, men nån gång.
Vart? För att göra vad?
Vill du gå på högskola?
Antagligen bara för att jobba i en större växel någonstans.
Just nu skulle jag kunna jobba på ett sjukhus eller ett hotell,
eller en skola, i deras växel.
Men om jag vill jobba i en större växel,
måste jag flytta till en större stad
och bli anställd på att telefonbolag.
Ingen högskola?
Har inte råd med högskola, Everett.
Det går att ta lån.
Du kunde kolla upp det.
Det vore underbart.
Milda Moses.
Åh, Everett.
Där har vi det.
-Och det är tydligare. -Vad ska du göra?
Vi har ett annat ljud vi behöver hjälp med.
Lyssna och hör av er.
Och Billy, ring upp oss om det är det här ljudet.
Okej, Här har ni det.
-Åh, herregud. Everett? -Åh, herregud.
Vad gör du? Spelar du mig ett spratt?
Jag spelar dig inget spratt.
-Ta det lugnt. -Vad händer, Everett?
Lugn. Det finns en ficklampa någonstans.
-En silverficklampa. -Vad är det?
Fay, ta det lugnt!
Silverficklampa.
Jag visste att det var något. Jag visste det.
-Fan. -Vad gjorde du?
Jag gjorde ingenting! Jag vet inte!
Det är ett ljussken där ute.
Vi...fan också.
Det blev strömavbrott efter ljudet.
-Vad gör du? -Spelar in tills senare
-ifall vi får nyheter. -Varför ändrar du rösten?
-Hur då? -När du är i radio
ändrar du alltid rösten. Varför gör du det?
Det är så det låter i radio!
Fay, jag vill inte höra dina åsikter just nu.
Åh, nej.
-Vad? -Växeln!
Fay, vänta!
För tusan. Fay!
Hoppa in!
Åh, jag borde inte ha varit borta så länge.
Varför springer du alltid?
-Vi körde hit. -Vi har ju ingen bil.
Jag åker aldrig bil. Jag går överallt.
Okej, ingen fara.
Du tror fortfarande det är något på gång?
Om det är något som händer,
så är det att någon spionerar eller försöker invadera oss.
-Men vem? -Sovjet.
-Tror du verkligen det? -Hundra procent. Absolut.
Och det är precis hit de skulle komma.
Söderifrån.
Numret, tack. Ledsen att du fått vänta.
Numret, tack. Okej, jag kopplar dig.
Jag är inte säker. Nej, du är den första som...
Ja, vi ska hälsa det. Tack.
Numret tack. Ja, vi meddelar trafikpolisen.
Vi meddelar er om vi hör något.
Tack.
Numret, tack. Ledsen att du har fått vänta.
Okej, tack. Adjö.
Tack. Adjö.
Folk säger att de ser något på himlen.
Klockan är kvart i åtta. Skriv det.
-Kan du inte bara spela in det? -Jo.
Klockan är kvart i åtta och vi kanske har något...
Såg du det? Gick det över himlen?
-Vad? -Det är något på himlen.
Vi följde det från Culp Canyon.
Jag heter Bertsie. Här är Gerrie.
Jag kallas Gerald nu. Kalla mig Gerald.
-Förlåt. -Everett. Här är Fay.
Vi fick strömavbrott på stationen.
-Var är alla? -Jobbar du där?
Ja, jag gör Highway Hits, 7–11.
-Lyssnade du? -Vi körde 130
-hela vägen... -Det var något på himlen...
Ja, Himmel. Nej, han kör gamla grejer.
-Jag spelar nya hits. -Nej, vi lyssnar inte på...
Jag gillar inte ny musik, men det gör Gerrie.
Åh.
Numret tack.
Ja, Everett är här. Vill du prata med honom?
Okej, jag kopplar dig.
Everett, kom till växelbord ett!
Det är en dam som ringer till stationen!
Här.
Hallå. Det här är Everett "Ensamvargen" Sloan, WOTW.
Jag kan berätta vad som händer.
-Vad menar du? -Jag kan berätta mer om
vad den där mannen sa i radion
och ge er mer till programmet.
Okej, sätt igång.
Nej, jag vill att ni kommer hem till mig.
Jag vill berätta om det här.
Det är något på himlen.
Jag vet.
Det är det jag vill prata om.
Jag kan berätta mycket mer än det ni vet
om ni kommer hit.
Jag tror att det jag kan berätta
är mycket viktigt ikväll.
Okej, vad har du för adress?
1616 Sycamore.
Sexton. Okej.
Nyckeln ligger under blomkrukan på framsidan av huset.
Jag lämnar den där till pojken som handlar mat åt mig.
Jag kan inte komma till dörren.
Jag kan inte gå så mycket längre.
Men jag är här.
Okej, jag kommer om några minuter.
-Vad heter du? -Mabel Blanche.
Okej, mrs Blanche, vi kommer strax.
Okej, adjö.
Hon sa att hon kan berätta mer. Kom.
-Jag sa till henne att vi åker direkt. -Vem?
Kvinnan som ringde och sa att hon kan berätta mer.
Vad ska hon berätta?
Hon ville att vi skulle komma.
För att berätta vad? Var är...? Tänk om hon är galen?
Hon kanske är det, men hon lät okej.
Kör Ayers och höger in på Sycamore.
Vi stannar här ute.
Okej. Hittar ni oss?
Ja. Hittar ni oss?
-Ja. -Här är hennes samtal.
-Vrid på nyckeln. -Jag vet inte
-ett endaste dugg om det där. -Okej, det gör inget.
Vad i hela friden, Fay?
Vet inte. Hon brukar aldrig ringa på kvällen.
-Hon kan inte gå ut. -Det kan vara nyheter.
-Tror du det? -Ja, det gör jag.
-Skulle jag ha tagit med bandspelaren? -Nej, den här är bättre.
Är min inte nog bra?
Nej, den är okej, men det är inte sändningskvalitet.
Den är bra, men mer som en leksak.
Jag vill inte såra dig.
-Du sårar mig inte. -Bra, för jag sårar ofta flickors känslor.
Att inte vara ett as hela tiden hjälper nog...
Du är verkligen på hugget ikväll!
-Vänta. -Nej, skynda på.
Okej.
Jag är här inne.
Vem är hon?
Det här är Fay.
Jag är Everett. Hon jobbar i växeln.
Hon är min vän.
-Är det okej? -Visst, ingen fara.
Ni kan sätta er.
-Är det du som är i telefonen? -Ja.
Hur gammal är du, raring?
16.
Och vilka är dina föräldrar?
Jag har ingen pappa, men
min mamma heter Yodi Crocker. Sjuksköterska i San Mirial.
Kan jag fråga vad du sa när vi kom in?
Det var oroande.
Jag vet att det var det.
Jag är ledsen.
Jag ska förklara mig.
Jag är ingen häxa, jag lovar.
Har du något emot om vi sänder det du säger i radio?
Det är därför jag berättar det.
Kan vi spela in dig ifall det är en nyhetsstory?
Självklart.
Jag hoppas det är en nyhetsstory.
Jag har väntat på det här i hela mitt liv.
Okej, tack.
Vi vill höra allt du har att berätta,
men vi har ont om tid.
-Så om vi måste... -Jag förstår.
Då ska jag komma till saken.
Jag lyssnar på ditt program varje kväll.
Jag tycker du är väldigt bra,
och jag hoppas du kan gå långt.
Tack.
Jag ska berätta vad som händer,
men jag har en önskan när jag är klar.
Okej, jag ska göra vad jag kan.
Mannen som ringde in...
Jag tror på hans berättelser,
för jag har en liknande historia.
Det började redan innan hans berättelse.
De har varit här förut.
Och nu när det händer allt oftare,
har vi en bättre uppfattning om vad som finns där ute.
Men ända sedan jag var en liten flicka, har de gillat den här platsen.
Det har de alltid gjort.
Vilka?
Människorna i himlen.
Så du tror verkligen på det?
Det är inte en fråga om att tro. Det är sanningen helt enkelt.
Och kan du berätta varför?
Ja, det kan jag.
Har du hört talas om Boles Acres-räden?
Nej.
När jag var liten
byggde de färdigt järnvägen mellan Alamogordo och El Paso.
En dag stannade ett passagerartåg utanför staden.
När polisen kom fram var tåget helt tomt.
Alla antog att apacheindianerna hade tagit dem,
så det kallade det för Boles Acres-räden.
Men några dagar senare
dök en misshandlad kvinna upp i staden.
Hon hade hoppat av tåget.
Hon hade gömt sig någonstans ute i snårskogen.
Hon var uttorkad och vägrade prata.
Hon fick bo hos min vän Charlottes familj.
De gav henne mat och en sängplats. Charlottes säng, faktiskt.
De bad någon i El Paso att hämta henne,
så att de kunde få några svar.
Charlottes pappa var metodistpastor, Batsell Breff.
Han grundade kyrkan här.
Mina föräldrar dog när jag var liten, så
jag bodde hos Charlottes familj flera veckor per år.
När mina syskon jobbade eller hade för många munnar att mätta.
Men den natten...
...började kvinnan från tåget att prata i sömnen,
i Charlottes rum.
Det var inte engelska eller spanska eller något indianspråk.
Så vi öppnade dörren på glänt för att lyssna.
Vi hade aldrig hört det förut,
men jag kom ihåg det.
Och sedan bara försvann hon.
Hon klättrade ut genom fönstret och stal en häst, tro det eller ej.
Så hör du talas om den gamla hästhäxan,
så vet du var historien kom ifrån.
Min storasyster tog hand om mig.
Men jag bodde oftast ensam.
Jag sydde klänningar och dukar och allt möjligt.
Jag var fortfarande ung när jag träffade Claude Maynard.
Han jobbade med att montera telefonledningar.
Vi blev förälskade,
och jag blev med barn
utan att vi var gifta.
Jag visste faktiskt inte att det var så man fick barn,
tro det eller ej.
Han lovade att komma tillbaka, när han var klar i White Sands,
och jag trodde på honom,
men han kom aldrig tillbaka.
När mitt barn föddes gav jag honom namnet Hollis.
Några människor var snälla mot mig, men...
jag fick mest klara mig på egen hand.
Det här var inte en stad då som det är idag.
Det var några utspridda hus runt byggnaderna på Ayers.
Jag var ensam mamma, men jag gjorde mitt bästa.
Senare fick jag höra
att Claude hade dött när han satt upp belysning
i en grotta i Texas för ett turistevenemang.
Det krossade förstås mitt hjärta.
Men vi återvänder till när Hollis var bebis.
En kväll, efter att jag hade ammat honom,
somnade han i famnen,
och började ge ifrån små bebisläten.
Sedan blev de tydligare.
Mer uttalade.
Och sedan sa han sina första ord.
Och samma ord som jag hört från den förvirrade kvinnan hos Charlotte
hörde jag nu från min sovande, tio månader gamle son.
Jag försökte berätta det för några människor.
Jag besökte en läkare i en annan stad.
Han sa att det var joller och att jag inte skulle säga det till någon.
Hollis betedde sig alltid annorlunda.
Han fixerade sig vid föremål.
Han hörde inte vad man sa.
Och i sömnen hörde jag honom ibland...
...säga de där orden.
Så jag skrev ner dem.
Ord för ord.
Jag frågade honom om det, men
han visste inte.
Han visste inte.
En kväll när han var ungefär fyra år,
började det blåsa väldigt mycket.
Det hördes ett ljud, som från en riktigt stor väderkvarn.
Hollis stirrade ut genom fönstret.
Och han svarade inte.
Så jag...
...läste upp muttrandet för honom.
Han slöt ögonen och tittade upp i taket
och satt helt stilla.
Och sedan började hans läppar röra sig med mina.
När jag slutade...
...öppnade han ögonen och fortsatte att leka.
Jag provade igen, några dagar senare, men ingenting hände.
Så jag antog
att det fanns något där ute, de där kvällarna,
som sa något till honom som ingen kunde höra.
Jag trodde det kunde vara radion, eftersom den var ganska ny då.
Eller något övernaturligt.
När han var nio år
fick jag en känsla av att det fanns något där ute igen.
Och den natten,
mitt i natten,
gick han ut genom ytterdörren här i huset och försvann.
Hur då?
Han hämtades från jorden.
Det fanns inga andra hus. Det var väldigt torrt.
Jag följde hans fotsteg ut genom dörren,
i ungefär 50 meter,
och där tog de plötsligt slut.
Och han var inte där.
De tog min son
och ingen har någonsin trott på mig.
Gjordes det någon utredning?
Självklart.
Men det ledde till att jag utreddes.
Folk trodde att min son hade förstört mitt liv
och att jag hade dödat honom.
Så...kände du igen ljudet vi spelade upp i radion ikväll?
Nej.
Men jag tror jag vet vad som pågår.
Kan du berätta vad det är?
Jag tror de är där uppe ikväll.
Just nu.
Och jag tror det finns en del som talar för det.
Som till exempel?
Jag tror de håller sig borta från storstäderna.
Jag tror de väntar på att människor samlas på en plats, som ikväll,
och när alla kommer ut efter matchen
är de försvunna.
Jag tror de gillar människor som är ensamma.
Och jag tror att de kommunicerar
med sovande människor med hjälp av avancerad radioteknik.
Som du tror att de gjorde med din son?
Jag har inte bara hittat på det här.
Jag tror att, på den lägsta nivån,
så skickar de människor på ärenden.
De tar sig in i våra hjärnor.
De får människor att göra saker
och tänka på ett visst sätt,
så att vi hamnar i konflikt.
och fokuserar på oss själva.
Så att vi alltid
städar eller bantar eller klär oss fina inför andra människor.
Jag tror de tar sig in i våra huvuden
och får oss att göra destruktiva saker som att dricka eller överäta.
Jag har sett bra människor urarta och smarta människor bli galna.
På den högsta nivån gör de saker
som får länder att starta krig.
Saker som verkar helt ologiska.
Och jag tror inte att någon
vet att de blir påverkade.
Vi tänker alla ut andra anledningar
för att rättfärdiga våra handlingar.
Men den fria viljan
är inte möjlig när vi har dem där uppe.
Jag har haft hela livet på mig att tänka på det här.
Många år i ensamhet.
Och det är vad jag tror.
Jag är ledsen för allt som har hänt dig
och som lett fram till de här idéerna.
Tack.
Som jag sa så vill vi inte vara oartiga,
-men vi måste gå nu. -Jag vet.
Men jag har en önskan.
Självklart.
Jag vill att ni ska ta mig med er.
Ta dig med oss?
Ja. Nu på en gång.
Vart vill du att vi ska ta med dig?
Till skeppet.
Jag vill träffa min son.
Jag vet att han är här ikväll.
Där uppe.
Och jag vill att ni tar med mig till skeppet.
Fay, nu går vi.
Nu.
Vänta.
Ta det här.
Säg det här
när ni träffar människor ikväll.
Vi måste hitta en kamera eller något.
Min vän Gretchens pappa har en kamera.
Jag tror inte det finns något där uppe
-som hon pratar om. -Everett.
Vad? Vad?
Jag har glömt Ethel och Maddy.
Vänta. Fay, vad?
Ethel? Ethel?
Maddy. Kom hit.
Det är okej. Syrran har dig.
Kom, så går vi.
Allt kommer att bli bra. Kom nu.
Vi är okej. Nu går vi.
Gretchen? Gretchen, jag behöver din pappas kamera.
-Vad händer? Är allt som det ska? -Här, ta henne.
Ja, jag vet inte. Lyssnade du alls på radion?
-Vem jobbar i växeln? -Ingen. Jag stack.
-Varför är du så andfådd? -Det är något som händer.
Kanske en nödsituation. Jag behöver kameran.
Jag kommer att få en utskällning.
Har du hört något från Ethel?
Hon satt barnvakt åt Maddy.
Vet inte. Jag har inte sett henne.
Jag ringde henne och samtalet bröts. Så...
Fay! För tusan!
-Vem är det? -Det är Everett.
-Everett, radiopojken? -Ja.
Sluta le.
-Vad gör han här? -Han hjälper mig.
-Sluta le. -För tusan, Fay!
Vad gör du här inne? Jag har nattlinnet på mig.
Tittar inte och bryr mig inte om
hur du ser ut i ditt nattlinne.
Okej, nu går vi.
-Ta inte med henne. -Ta inte kameran.
Fråga min pappa på matchen.
Gretchen, vi har inte tid. Det är en nödsituation.
Vad är det? Vad händer?
Det är något på himlen.
Stanna inne.
Vi vet inte det. Du kan inte säga det till folk.
Du kommer att utlösa panik.
Alla är på matchen och hon kan inte ringa någon,
så sluta säg åt mig och leta
-rätt på paret från Culp Canyon. -Okej. Lugn.
-Varför har du syrran? -För att Ethel inte är där.
Hon skulle sitta barnvakt.
-Men var är hon? -Jag vet inte.
Fungerar kameran?
Ja, jag kan använda den. Jag har använt den förut.
-Ligger radion fortfarande nere? -Ingen aning.
-Ethel! -Fay, har du Maddy?
-Ja! Var var du? -Gabe kom förbi och sa...
Var du med Gabe? Hur tänkte du?
Vi satt på hans tak en bit därifrån.
Det är något på himlen. Har du sett det?
Nej. Vad såg du?
Hoppa in! Det är utanför staden!
-Skynda på! -Fay, skynda på!
Kom igen! In med dig!
-Stanna inomhus! -Fay, kom igen!
Ethel sa att Gabe och hon gick upp på taket
-och såg något på himlen! -Vad?
-Är barnet okej? -Vem såg vad?
-In med dig. -Tog du kameran?
-Vem såg vad? -Min kusin Ethel,
satt barnvakt och sa att de gick upp på taket.
-De såg något på himlen. -Var? Hur såg det ut?
Hon sa att det var runt.
Det var dolt bakom molnen.
Vad sa den gamla kvinnan?
Hon sa att de är där uppe.
Människorna i himlen.
Och att de har avancerad radio och kommunikation.
Och att de tar med sig människor upp.
På riktigt? Sa hon det?
Exakt.
Faktum är att hon läste det här...
Vänta.
...efter att jag hade ammat honom somnade han i famnen...
...när jag var liten, så jag bodde...
Jag är här inne.
Everett, stäng av bandet. Stäng av bandet!
Okej, okej. Gerald?
Gerald? Hallå.
Everett, ta ratten! Jag har Maddy!
Gerald, vakna!
-Gerald! Gerald! -Gerald!
Vad hände?
Gerald!
Jag vill ut härifrån. Okej?
-Sakta ner! -Vänta, vänta!
Nej! Släpp ut mig, snälla.
-Förlåt. -Släpp ut mig.
-Jag vill hem! -Kom igen. Nej, snälla!
Snälla, låt det vara!
-Det här är en dålig idé. -Förlåt.
Kom tillbaka, så vi kan skjutsa hem dig!
-Det finns skallerormar, raring! -Snälla, sluta! Snälla!
Jag är här, Fay.
Jag är här.
Det är ingen fara.
Vad är det?
Det är bränt.
Träden är också brända.
Åh, herregud.
Åh, nej.
De är här.
De är verkligen här.
Tror du att de är i skogen?
Jag vet inte.
Everett,
snälla sluta.
Everett.
Snälla.
Gör det inte.
THE SCANDELION TV-TIMMEN
Undertexter: Ingmari Bergquist