בגיל ההתבגרות חווים את החיים חזק יותר מאשר בכל גיל אחר.
המוח שלכם שטוף בכימיקלים
שיכולים להפוך את החיים שלכם לסיפור בעל ממדים אדירים.
ציון כמעט טוב מאוד מרגיש כמו לזכות בפוליצר,
בילוי של ערב שבת לבד זה נצח של בדידות,
והשותפה שלך למעבדה הופכת לאהבה הגדולה של חייך.
ובכל זאת, עד תחילת כיתה י"ב,
שום דבר מעניין או יוצא דופן
מעולם לא קרה לי.
הייתי אסיר תודה על חיי.
היו לי את חבריי הטובים ביותר. שניים מהם...
תירגע. קטן עליך.
הורים שנפגשו
והתאהבו כשהם היו בגילי,
ואת הכתיבה שלי.
כתיבה תמיד הייתה התשוקה שלי,
ולכן כיוונתי להיות
העורך הראשי של עיתון בית הספר שלי.
רציתי במה כדי לבטא את מי שהייתי
וכיצד ראיתי את העולם.
אבל הבמה הייתה חסרת תכלית
אלא אם באמת היה לי משהו לומר.
ולא היה לי.
כי מעולם לא קרה לי משהו ששווה לכתוב עליו.
ואז, ביום שבו גיליתי על העבודה,
משהו קרה סוף סוף.
- קמיקאל הארטס-
- סונטת אהבה 17 פבלו נרודה -
- אני אוהב אותך כפי שדברים אפלים נאהבים, -
- נאהבים בסודיות, בין הצל לנשמה -
היי, חבר'ה. תודה שקפצתם.
היכנסו. -אתה רוצה את שנינו?
כן, זה יהיה נהדר. קדימה.
גרייס בדיוק עברה לפה מאיסט ריבר,
היכן שהיא כתבה במשך שנתיים עבור המקומון.
שניכם בעלי עומק מדהים עבור כותבים בגילכם.
ולכן אני חושב ששניכם תהיו
זוג עורכים ראשיים מאוד דינמיים.
לא. -מה?
תגידי שוב.
אני לא רוצה להיות עורכת.
אבל תודה.
היי.
למה סירבת? -מה?
למה סירבת?
למה אכפת לך? -מה?
למה אכפת לך?
לא אכפת לי. אני פשוט מניח שזו הזדמנות טובה עבור כותבת.
אני פשוט לא מבין למה שתסרבי.
טוב, נו, שזה לא ישאיר אותך ער בלילה.
לעזאזל.
מה?
פספסתי את האוטובוס שלי.
אתה לא יכול ללכת?
לא, אני יכול. זה פשוט רחוק.
זו הסיבה שאני נוסע באוטובוס.
הבית שלי נמצא שם.
יש לי מכונית.
אוכל להקפיץ אותך אם תרצה.
כן?
תודה.
היי, את אוהבת את נראדה?
נרודה.
כן, טוב, קראתי רק בית אחד,
אבל חשבתי שהוא היה יפה מאוד.
אתה חושב?
כן. את לא?
לא, אני חושבת שזה מה שאנשים אומרים
כשהם קוראים שיר שהם לא מבינים.
- 100 סונטות אהבה -
תסיים את זה.
ותגיד לי אם אתה עדיין מרגיש ככה.
זה בית מגניב.
למה את לא נוסעת לביה"ס במכונית?
אני לא אוהבת לנהוג.
יש לך רישיון?
כן
זה שיר טוב.
אתה גר בבית כזה אבל אין לך מכונית?
הציונים שלי לא מספיק טובים בשביל מכונית, אז...
תודה רבה.
טוב, נתראה מחר?
בסדר.
הנרי. -מה קורה, סאדס?
חזרת הרגע או משהו?
לא. אני הולכת.
אני מאחרת.
אז מי הבחורה?
איזו בחורה? -זו שהסיעה את הנרי הביתה.
בחורה הסיעה אותך הביתה?
היא השאירה את המכונית שלה פה והלכה.
תברח.
כן, מתי את מתכוונת לעבור מפה?
תתעלם ממנה.
היא הכריזה מלחמה על אהבה.
לא, רק על מטומטמים בוגדניים.
את תתראי איתו היום? -אלוהים.
הוא ממונה עליי, אימא.
אני אראה אותו כמה פעמים היום.
אז איך היה היום הראשון לחזרתך?
טוב. כן. היה טוב.
התקבלת?
כן, התקבלת. -כל הכבוד.
ברכותיי, מתוק.
כל הכבוד.
טוב, צריכה ללכת. אוהבת אתכם.
אז מי הבחורה?
- כל התוצאות עבור גרייס -
- גרייס טאון איסט ריבר, ניו ג'רזי -
- התמונות פרטיות -
- גרייס טאון איסט ריבר, ניו ג'רזי -
"איני אוהב אותך כמו ורד הים,
הטופז או כמו פרחי הציפורן המפיצים אור.
אני אוהב אותך כפי שדברים אפלים נאהבים,
נאהבים בסודיות, בין הצל לנשמה."
"הצל לנשמה."
"אני אוהב אותך כמו את הצמח שאינו פורח,
אך נושא בתוך עצמו, חבוי,
את אור הפרחים האלה."
"הודות לאהבתך הוא חי אפל בגופי."
"ניחוח חזק שעלה מהאדמה.
אני אוהב אותך מבלי לדעת איך, מתי או מהיכן.
אני אוהב אותך ישירות, ללא סיבוכים או גאווה,
בהם אין אותך או אותי,
כל כך קרובה שידך על חזי היא שלי."
"כל כך קרובה שידך על חזי היא שלי
כל כך קרובה שעינייך נעצמות כשאני חולם."
אין לי מושג מה אמרת,
אבל זה עבד. -מה?
אני חושב שהעיתון יהיה ממש טוב עבורה.
יהיו לנו ארבעה גיליונות.
הראשון בנובמבר, האחרון ביוני.
שלושת הראשונים יהיו כתבי עת רגילים,
חדשות רציניות, ספורט, מאמרים, דברים כאלה.
אבל האחרון, אז אנחנו נהיה יצירתיים.
בעזרת הקבוצה הזו, הנרי יבחר נושא,
ותהיה לכם יד חופשית לחקור את הנושא הזה
כראות עיניכם.
הגיליון האחרון יהיה המורשת של הצוות הזה,
הזדמנות לחלוק את התבונה הצבורה שלכם
עם התלמידים מאחוריכם.
אני לא מדבר רק על ארבע השנים שביליתם
בין קירות הבניין הזה.
אני מדבר על יותר מכך.
אני מדבר על מכלול 17 השנים שלכם על הכוכב הזה.
דבר אחרון, גרייס מצטרפת אלינו
מבית הספר השכן שלנו, מכינת איסט ריבר,
ותעזור להנרי בכל מה שקשור למאמרי מערכת.
זה מה שקייל והצוות שלו עשו
בגיליון האחרון בשנה שעברה.
- ווסט ריבר רקורד ביטויים-
מצטערת. קייל מעפן.
מועיל מאוד, לה.
טוב, בסדר...
הגיליון האחרון בשנה שעברה באמת היה קצת מעפן.
בסדר.
היי, אני לא יודע מה חשבת...
אני לא כותבת.
אם יש לך משהו לומר, אתה יכול לומר אותו בעצמך,
ואני אעזור עם העריכה והעיצוב...
אני מטפלת בעיצוב.
טוב, אז הכול חוץ מהעיצוב.
רק לא כתיבה.
ואני עורכת משנה.
כי ככל הנראה, עבדת מאוד קשה בשביל זה.
אז זה צריך להיות באחריותך.
נראה שקורה שוב בקטע שלך.
מה הקטע שלה?
היא עושה לי עיניים, צוחקת מכל הבדיחות שלי,
זה מרגיש כמו כיס אוויר
שמחבר בינינו שמלא במרשמלו,
דובוני גומי, ומסטיקים ונצנצים מחורבנים,
וכזה, אם אוכל את זה,
יהיה לי חור בשן כמו בשנה שעברה ואסור לי.
מטפורה יפה.
תודה. אני מעריכה את זה.
היי, גרייס. -הנקארד.
זה האוטובוס! -הנקארד!
לא הייתה לי הזדמנות לומר לך,
סיימתי לקרוא את השיר.
ו... כן.
אני עדיין חושב שהוא יפהפה,
אבל לא בצורה השטותית הרגילה.
ואני חושב שזה גם
מה שהשיר מדבר עליו, כי, את יודעת,
האהבה של נרודה כלפיה לא מגיעה מ...
אור שמש וורדים וקלישאות.
היא מגיעה מהמגרעות שלה
והפגמים שלה, כאילו, מקומות אפלים יותר.
הנקארד! -היא מגיעה מ...
קדימה, חתיכת פלרטטן!
ממי שהיא יכולה להיות באופן פוטנציאלי ולא רק ממי שהיא.
אז, לא יודע.
אז יפה בצורה הזו, את יודעת.
אתה שוב תפספס את האוטובוס שלך.
אני רואה אותך.
מה הוא עושה?
חושבת שאוכל לקבל עוד טרמפ?
בטח.
תודה שנתת לי להסיע את עצמי הביתה שוב.
לאן את הולכת? למה את הולכת?
מה הצבעים שלך? מה מצבי הרוח שלך?
כדי לראות אותך, אני מסתובב. לדעת אותך, אני בוער.
- היי! סתם תהיתי, מי אסף את המכונית שלך? -
בסדר.
ביי. -אלוהים,
אני מתה כשהיא מדברת ספרדית. -לא תגידי שלום?
כדי שהיא תוכל להתעלם ממני שוב? כלומר…
נתראה, חבר'ה.
נתראה.
ביי.
לעזאזל.
מה היה כל עניין ה"נה־נה" הזה?
כשמשהו מציק לנו אנחנו עושים את זה.
לא יודע.
חושבת שאולי תוכלי להקפיץ אותי היום?
היי, את רוצה להיכנס
ולהסתלבט או משהו?
אני לא יכולה היום.
בסדר.
אז נראה מחר. -בסדר.
הנרי?
תפגוש אותי פה בשש.
בסדר.
כן, אני יכול... אפגוש אותך פה בשש.
כן.
תביא כיכר לחם.
היי, מה קרה למכונית שלך?
היא בבית שלי.
אז החזרת אותה ואז הלכת לפה?
לא נזדקק לה.
קדימה.
זה היה מפעל כותנה במאה ה־19,
ואז...
הם ייצרו בקבוקי פלסטיק עד שהוא נסגר ב־1989, אני חושבת.
צריך להיות בשקט.
אתה תפחיד אותם.
בוא לפה.
הייתה לך חברה פעם?
לא, לא ממש.
למה לא?
היה לך פעם חבר?
לא.
אז מה הקטע?
לא יודע.
לא יודע. אני לא ממש טוב בזה.
חשבתי שאתה כותב.
כן, כלומר, בדיוק.
אני יכול ללכת הביתה עכשיו
ולכתוב משהו על הסיבה שמעולם לא הייתה לי חברה.
חיבור או מה שלא יהיה.
אז אתה פשוט צריך לערוך הכול.
לא, כלומר, זאת לא עריכה.
פשוט כתיבה, אני חושב, לפעמים עוזרת לי...
להבין את עצמי, אני מניח, כי... לא יודע,
הרבה פעמים, אני לא יודע איך אני מרגיש
עד שאני ממש יושב וחושב על זה.
אבל, כלומר, גם את לא שיתפת הרבה.
עשיתי חלק מהפיזיותרפיה שלי בבריכה.
לפני תשעה חודשים,
המכונית סטתה כשהיא הגיעה מעבר לעיקול
ופגעה במעקה מאבן והמכונית התהפכה.
לא שזה בכלל משנה.
כשאני מסתכלת על זה,
זה מזכיר לי
שאנשים הם רק אפר של כוכבים מתים.
אנחנו רק אוסף של אטומים
שמתחברים לפרק זמן קצר,
ואז... אנחנו מתפרקים.
כשכל זה נגמר,
ואנחנו מפוזרים בחזרה אל הריק...
יש לנו דף חלק.
זה כאילו שכל החטאים שלך נמחקים.
בטוחה שאת לא רוצה לכתוב עבור העיתון?
אילו חטאים את צריכה שייעלמו?
פעם הייתי ונדליסטית.
את עשית את זה?
כשהייתי בת 14.
מה זה, לטינית?
מה זה אומר?
אני עייפה.
אני... אלך הביתה.
את רוצה שאני...?
תוכל לחזור בעצמך?
כן.
אבל את בסדר? -כן, בסדר.
תודה על הבילוי.
כן, בטח. מתי שתרצי.
למה אתה עדיין ער?
אני רק עובד על זה.
זה האחד שאימא ואבא קנו לך ליום ההולדת?
אל... זה עדיין מתייבש.
הנרי הרגיש והפגיע.
זה תחביב מוזר עבור ילד בן 17.
ידעת ששיברון לב מפעיל
את אותם אזורים במוח כמו כאב פיזי?
כשאני חושבת על כך שהוא עזב אותי,
המוח שלי שולח אות מצוקה למערכת העצבים שלי,
וזה מעלה את לחץ הדם ואת קצב הלב שלי,
וגורם לי לכאבים בחזה.
זה קורה עכשיו.
את רוצה שאקרא לאימא?
אלוהים, לא, בבקשה.
אלוהים.
הנרי.
מה עכשיו? -כן.
טוב. אני חשבתי שכולנו נוכל לזרוק
כמה רעיונות לנושאים עבור הגיליון הסופי.
אין זמן כמו ההווה.
מה לגבי נושא הזוי של "עליסה בארץ הפלאות"
אתם יודעים, כזה, כולנו לקחנו אסיד
וירדנו במחילת הארנב.
זה גדול. אני יכולה לעבוד עם זה.
גרייס?
מה?
רעיונות?
לא יודעת.
כלום?
כן, זו המשמעות של "לא יודעת".
אפשר ללכת לשירותים? אני צריכה להשתין.
כמובן.
פשוט תשאל אותה מה קורה.
לא, לא יודע. אני מרגיש שאני לא מכיר אותה מספיק עדיין.
לא יודע. -תעקוב אחריה.
מה? -כן.
אתה לא רוצה לראות לאן היא הולכת?
מה אם היא מבלה עם חבר שלה?
אני לא אעקוב אחריה.
אולי חיפשתי אותך.
בבירור, לא הייתי רואה אותך.
זה פשוט הרגיש מוזר.
רציתי להגיד לך...
- דומיניק הנרי סוייר 2001־2018 -
- "לחיות בלבבות שאנחנו משאירים מאחור משמעו לא למות" -
- דומיניק סוייר איסט ריבר תאונת דרכים -
- מתבגר זוהה כקורבן בתאונה קטלנית בכביש מהיר -
- המתבגר שנהרג בכביש המהיר בפליסיידס זוהה... -
- דומיניק סוייר, 17, מת ברגע ההתנגשות -
- שיעורים במכינת איסט ריבר הושעו לאחר שתלמיד י"א, -
- דומיניק סוייר, איבד שליטה והתנגש במעקה אבן. -
- מהמשטרה נמסר שהנוסעת שלו נפגעה קשה. -
- קוורטרבק בעל פוטנציאל, מאמנו של סוייר בתיכון, -
- צ'רלס בייקר, זוכר אותו כ"אחד התלמידים והספורטאים -
- טובי הלב והמוכשרים שנתקלתי בהם" -
- יש שנולדים גדולים, יש שמשיגים גדולה ויליאם שייקספיר -
- אנו יודעים רק שאיננו יודעים דבר טולסטוי -
- להגדיר פירושו להגביל אוסקר ויילד -
- "אני אוהב אותך בכל ליבי שאי אפשר למחות כלל" -
- ויליאם שייקספיר -
את תהיי מוכנה אולי לעבור
על כמה רעיונות לנושאים? -מה שתבחר זה בסדר.
בסדר.
אולי כדאי, כאילו...
שנתייעץ לגבי הבחירות הסופיות…
זה ממש לא משנה לי.
בדיוק קיבלתי מאמר חדש מג'ייד,
אז פשוט אערוך אותו.
- מוז שלח לך הודעה -
- אלקס ראה את גרייס במסלול עושה דברים ממש מוזרים עכשיו. -
- כדאי שתלך עכשיו אחי -
אני רוצה להתאים את אלה, אבל במקום אתאים את זה.
אבא, אפשר להשתמש במכונית?
בטח. לאן?
לא יודע. לשום מקום.
אז לאן אתה הולך?
זאת לא חקירה נגדית.
ככה זה מרגיש.
אתה מבקש לשאול את המכונית שלנו,
ואנחנו שואלים שאלה פשוטה בתמורה.
טוב, פשוט... לא יודע. אני פשוט אלך אל מוז.
אפשר את המפתחות? אתם לא משתמשים בה.
אתה יודע, אתה זכאי לפרטיות.
אם אתה לא רוצה שנדע משהו, תגיד.
אבל אל תעליב אותנו עם שקר.
זה מתחת לכבודך.
פשוט... אתה יכול לקחת אובר.
מה? אני לא יכול. אין לי אשראי.
טוב, אז תצטרך ללכת.
לעזאזל!
- היי, זה הנרי. את בסדר? נראית קצת לא בעניינים היום -
- אני בסדר עכשיו, תודה -
- תפגוש אותי בספרייה אחרי העיתון מחר? יש לי רעיון... -
נתראה שם :)
היי. -היי. מה קורה?
לא יכולתי לישון אתמול בלילה,
אז עברתי על הסילבוס של גברת קליין,
ושמתי לב למגמה מאוד מעניינת.
תסתכל עליהם. -בסדר.
- ייסורי ורתר הצעיר -
- רומיאו ויוליה -
כן...
- התפסן בשדה השיפון -
הם כולם על אנשים צעירים?
וכולם כוללים התאבדות.
- אנשים רגילים -
רומיאו ויוליה הורגים את עצמם.
ורתר יורה בעצמו.
הולדן מהרהר בהתאבדות.
קונרד מנסה להרוג את עצמו על ידי חיתוך המפרקים.
על זה חשבת אתמול בלילה כשהיית ערה?
כן.
זה נורמלי? -אלוהים.
מה?
את...
את נראית מדוכאת השבוע,
אז אני מניח שזה קצת מפחיד. -בסדר.
איך אסביר את זה?
טוב, תחשוב על המשמעות של להיות מתבגר.
בסדר? ההורים שלך לוחצים עליך להצליח.
חברים שלך לוחצים עליך
לעשות דברים שאתה לא רוצה לעשות.
רשתות חברתיות לוחצות לשנוא את הגוף שלך.
זה קשה, אפילו אם אתה ילד מאוזן נפשית
ממשפחה טובה. -בסדר.
עכשיו תדמיין שאתה לא יכול להיות עם האדם שאתה אוהב,
כמו רומיאו ויוליה, או ורתר,
או שאתה מאבד את האדם שאתה אוהב,
כמו הולדן או קונרד.
יש סיבה לכך, שכאשר כל סופר,
משייקספיר ועד סלינג'ר, כותב על אנשים צעירים,
הם לא יכולים להימנע מהאמת, ש...
להיות צעיר זה מכאיב כל כך,
זה כמעט יותר מדי להרגיש.
את, כאילו...
אובדנית, או...?
לא. אלוהים. אני מתכוונת...
תראה, אני לא אהרוג את עצמי.
אך האם חשבתי על איך זה יהיה
פשוט לא להיות פה יותר?
כן.
ואני לא אומרת את זה בקלות ראש, אבל אני כן אומרת את זה
כי להסתיר את החרא הזה ולא להגיד אותו הופך את זה ליותר גרוע.
צריך לדבר על זה.
צריך לדבר על כל החרא שלנו.
שנות ההתבגרות הן... לימבו.
אתה איפשהו בין להיות ילד ומבוגר,
והעולם אומר לך להיות בוגר
ולהביע את עצמך, אבל ברגע שאתה עושה את זה,
הוא אומר לך לשתוק.
העניין הוא
שמבוגרים הם פשוט ילדים מצולקים שהיה להם מספיק מזל
לצאת מהלימבו בחיים.
ולכן...
הנושא של הגיליון האחרון שלנו צריך להיות "לימבו ההתבגרות".
אחותו של הנרי לומדת נוירוכירורגיה,
והיא הסבירה שמוח של מתבגרים
עובר שדרוג לפני שהוא מתבגר למוח של מבוגר.
השדרוג הוא כמו פיצוץ של חיבורים
וסינפסות בזמן שאנחנו מנסים להבין מה טוב.
או לא טוב.
מה אנחנו אוהבים, מה אנחנו לא אוהבים.
אתם יודעים, מי אנחנו רוצים להיות.
כל עמוד של הגיליון
הוא המוח שמזקק את עצמו, מפענח את עצמו,
עד שבסופו של דבר הוא יוצא מהלימבו.
כל כך מגניב.
מגניב.
בסדר. מעולה.
אני חושב שאנחנו יכולים
לפתוח סוג של דיון, ממה אנחנו מבולבלים,
אולי מה מפחיד אותנו.
האם יש דברים שאולי
אתם שומרים בפנים שאתם מפחדים...
לך יש משהו?
כן, יש לי, אבל התכוונתי...
אני חושבת שהתכוונתי לכתוב את זה, אז...
כשמייק ג'ונסון הרג את עצמו לפני כמה שנים,
קלטתי שעדיין היה לי...
מגזין "האסלר" שהוא נתן לי כשהיינו בני 13,
שהוא גנב מהאוסף של אבא שלו.
ו...
לא יודע.
אני מרגיש ממש מטופש להודות בזה,
אבל... זה די הלחיץ אותי.
לא יכולתי לישון בלילה
כשהמגזין הזה היה במגירה שלי.
כאילו שהוא היה...
רדוף או משהו.
ובעיקרון, הוא פשוט היה חשוב מכדי לזרוק,
אבל גם מוזר מכדי להשאיר,
אז הלכתי לעץ ליד פארק האומנות,
זה שממנו הוא תלה את עצמו,
ופשוט קברתי אותו שם.
ו...
כן.
לא יודע. זה היה מוזר,
כי בפעם הראשונה
הייתי מבוגר מספיק כדי להבין את חומרת המוות,
אבל גם הייתי... צעיר מספיק
כדי שהכול יסתכם במגזין פורנו מטופש.
אני גאה בך על ששיתפת.
זה בטח היה לך קשה.
תודה.
היי, למה ויתרת על כתיבה?
זה ברור שיש לך הרבה רעיונות.
מישהו מאוד חשוב לי... מת.
ו...
וביקשו ממני לכתוב משהו, להגיד משהו,
הספד, כי כולם ידעו שהייתי הכותבת,
ואמרו לי כמה שהמילים שלי יפות, אבל...
שום דבר לא יצא.
פשוט לא הצלחתי למצוא את המילים.
מה?
לא, זה פשוט מצחיק.
כי אני לא מוצא את המילים כשאני מדבר
ואת לא מוצאת את המילים כשאת כותבת.
זה פשוט הצחיק אותי.
את מבינה?
תודה, בכל מקרה.
את לא חייבת לשתות. -אני לא רוצה.
כן, הייתי צריך לדעת... -כן.
רוצה לראות סרט בסוף השבוע?
אני לא חושבת שאני יכולה.
יש לך תוכניות אחרות?
לא, פשוט יש לי המון דברים לעשות.
היית מתחרה בריצה?
כן, הייתי רצה ספרינטים.
מה עוד עשית בחייך הקודמים?
אלוהים.
כתב עת ספרותי, חלק מצוות ספר המחזור,
מועצת התלמידים,
אלופת פינג פונג בירה.
משחק הפוטבול הראשון יתקיים בשישי, אם בא לך ללכת.
לא שאכפת לי, אבל זה כיף.
בדרך כלל שותים לפני המשחק, וכולם הולכים.
זה נשמע כיף, אבל אני לא יכולה.
אבל בפעם אחרת.
מה הדבר הכי טיפשי שאי פעם עשית לדעתך?
כנראה כשהכנסתי את האצבע
למחדד חשמלי בכיתה א'.
זה לא נגמר ממש טוב.
מה חשבת שיקרה?
אני מניח שחשבתי שזה יגזור את הציפורן שלי.
פעם ידעתי להתרועע.
עשיתי את זה כל הזמן.
מה השתנה?
אני מניחה שהפסקתי לראות את המטרה.
לפעמים קל יותר לשקוע בתוך התהום האפלה שלך
ולשכוח שהעולם קיים.
כן, אני רואה אותה בך לפעמים,
הבזקים של הבחורה שהיית פעם.
אך האם היא הייתה הצגה ואת יותר עצמך עכשיו,
או שגרייס שאני מכיר היא ההצגה
עד שתרגישי בנוח להיות עצמך שוב?
לא יודעת. אנשים משתנים.
אין סיכוי שאתה אותו האדם
שהיית בגיל 14.
היי...
מה?
טוב, אז הסלין מארגן
את מסיבת ליל הקדושים השנתית שלו מחר.
וזה לא חייב להיות עניין גדול.
זה לא חייב להיות דייט או משהו.
לא, זאת לא הסיבה.
אולי זה יכול -זאת לא הסיבה
אולי להיות... פשוט כיף.
זה יהיה טוב... טוב בשבילך
לחזור לעשות דברים של גרייס הישנה.
אה, גרייס החדשה
לא מספיק טובה בשבילך או...?
לא. לא לזה התכוונתי.
לא, אני חושב...
היי.
בוא נלך.
כן? -כן.
המפתחות שלך.
אני יכולה להיכנס?
את לא צריכה ללכת לאן שהוא?
לא, אני לא הולכת היום למקום שאליו אני הולכת, אז...
בסדר, כן. לא, לגמרי. -כן?
כן, תיכנסי.
תני לי שניים. -היא לא תתקפל. רגע.
אני אקח שלוש. -אתה תקבל שלוש קודם.
היי. מה קורה? -היי, הנרי.
היי.
תצטרף אלינו, חבר. -לא יכול עכשיו.
אבל זאת גרייס.
היי. -היי!
זאת גרייס!
כן. -כן.
ממש נכנסת.
עד עכשיו רק ראינו את המכונית שלך.
רק אזיז את הדברים האלה שכאן.
איך זה נשבר?
אני שברתי את זה, למעשה.
זה נקרא קינצוגי.
זו סוג של אומנות יפנית מסורתית
שבה מאחים כלי חרס שבורים עם תפרי זהב.
רגע, זה...?
זה השיר שאת אוהבת להשמיע במכונית.
את בסדר?
למה אתה משמיע את זה?
לא יודע. אני אוהב אותו. אני...
אני מניח שהוא קצת מזכיר לי אותנו.
היי.
גרייס, מצטער שהשמעתי אותו. לא ידעתי. חשבתי... לא יודע.
אנחנו מקשיבים לו כל הזמן ביחד במכונית,
וחשבתי שאת אוהבת אותו. -אבל זה לא השיר שלנו, בסדר?
בסדר. -זה לא בשבילך ובשבילי.
בסדר. בשביל מי הוא? מה זה?
דום.
הוא היה חבר שלי.
הוא נהג במכונית, ואני דפקתי את הברך,
אבל הוא... -אני מצטער. אני לא...
אני מבין אם את לא רוצה...
לא רוצה לעשות שום דבר איתי.
היי.
היי, אפשר לפחות להסיע אותך הביתה?
לא, תפסיק בבקשה, הנרי. -למה?
כי אני דפוקה, בסדר? -בחייך. מה קרה?
אפשר להסיע אותך הביתה? -כן. לא. בבקשה.
בבקשה? בחייך. -לא.
למה? -אני דפוקה לגמרי, הנרי.
זה בסדר. לא אכפת לי. -זה לא!
זה לא כשאתה מבין שאני לא אחד האגרטלים המזדיינים שלך, בסדר?
אתם חושבים שזה צריך להיות פה?
לא. -את צודקת.
אני לא חושב שנזקקנו לזה.
זה לא הגיוני. -הנקארד. ברצינות?
היי, חבר'ה. אתם הולכים אל הסלין הערב?
כן. -אולי.
אולי נקפוץ. -מגניב. טוב,
אני מקווה שתגיעו.
באיזו שעה אלקס אוסף אותנו?
לא יודע. אני לא הולך, אז...
לא. אנחנו הולכים.
יצורה יפהפייה קטנה, שעשויה להיות חלק מממלכת הפיות כמוני,
בדיוק הזמינה אותי ליער הקסום שלה.
ואני אקח את ההזדמנות הזו ואעוף.
נה.
"נה" בחזרה.
אל תבריז בגלל הבחורה הזאת.
מה?
אני זקוקה לך שם לתמיכה נפשית.
לא, זה לא בגללה.
אני פשוט לא מרגיש טוב.
אלוהים.
לאלקס יש ירוק.
איזה סוג של ירוק?
תירגע, אחי. לאט לאט.
זה מרתון, לא ספרינט.
כן, אני יודע.
היי. מה קורה?
היא כבר מדברת עם מישהי אחרת.
ידעתי שאסור לי לפתח ציפיות.
היא פשוט משחקת בי.
לכי.
-אני צריכה לעשות את זה בהדרגה, אחי.
למה?
הנרי פייג'.
אני לא יכולה.
ביי, הנרי.
...נכנס במהירות, עם הידיים על הפנים,
והוא פשוט מקיא.
הוא פשוט מקיא בכל מקום.
איש לא ידע מה לעשות.
וזה היה בתוך חריץ קטן
בין הקיר למקרר...
אני רק אביא קצת מים. -מה?
אני רק אביא קצת מים.
אתה בסדר? -כן, אני בסדר.
הבאתי לך.
תודה. -כן.
מה?
את נראית...
זנותית?
התכוונתי לומר לוהטת.
טוב, זו התחפושת שלי משנה שעברה.
את בסדר?
כן. כרגע, אני בסדר.
אני חושב שאת האדם הכי מבלבל
שפגשתי בחיי.
ואני חושבת שאני פשוט האדם הכי מבולבל
שפגשת בחייך שמבלבל אותך.
כן, טוב...
אני די שבור כרגע,
אז אני מניח שאני אפילו יותר מבולבל.
היי, חיפשתי אותך.
כן? -כן.
אז בשנה שעברה, אני...
אני מבינה.
זה היה מוזר.
אנחנו יכולות פשוט להיות חברות.
מגניב.
שכבתי עם הרבה בנות בקיץ שעבר.
בסדר.
כן, פשוט הייתי ממש מבולבלת אחרי שאנחנו...
את יודעת.
אני יודעת. -לא יודעת,
אני מניחה שניסיתי להבין את זה.
אבל...
הבנתי שלא היו לי רגשות כלפי אף אחת מהן.
אני לא ממש יודעת איך לתייג את עצמי, אבל...
אני יודעת מה אני מרגישה כשאת מולי.
זה כאילו שאנחנו...
או... שאנחנו נהיה.
אז בואי פשוט נהיה.
אוי, לא.
אני לא יודע לרקוד. לא.
רגע. חכה.
אני מקווה שאין לך ציפיות גבוהות.
כי אני כנראה די חלודה.
טוב, אני מקווה שגם לך אין ציפיות גבוהות,
כי מעולם לא עשיתי את זה לפני.
יש לך קונדום?
כן. -כן.
להביא אותו? -תביא אותו.
להביא אותו, בסדר.
קדימה.
תן לי לעשות את זה. -בסדר.
מצטער. אני צוחק כשאני לחוץ.
רוצה שאעשה את זה? -כן. בטח.
הנרי.
כן?
אל תנסה להיות טוב בזה, בסדר?
פשוט תהיה פה איתי.
בסדר.
השאירו הודעה.
היי, גרייס.
רק רציתי להגיד היי, ו...
את יודעת, למרות חוסר הניסיון שלי,
אני מקווה שאתמול בלילה היה חשוב לך אפילו טיפה ממה שזה היה חשוב לי.
וכן...
ואני מבטיח, אם תהיה לנו הזדמנות לעשות את זה שוב...
אני מתכוון, כי לא...
אני לא מספיק יומרני כדי לחשוב כך,
אבל אם כן, אז, את יודעת,
אני מבטיח שזה יהיה יותר טוב.
לא, שאני אהיה יותר טוב.
כי, את יודעת,
תרגול מביא לשלמות.
אז, כן.
ביי-ביי.
לעזאזל, זה היה טיפשי.
- לא זוכרת את הפעם האחרונה שמישהו השאיר הודעה קולית... -
- זה היה ממש מביך. -
- אני צוחקת. זה היה ממש מתוק. -
- תפגוש אותי מחוץ לבית שלך מחר בצהריים? -
מה?
הפתעה. -איך זה קרה?
פשוט הגיע הזמן.
לעזאזל. בסדר.
לאן אנחנו נוסעים?
אתה תראה.
היינו באים לפה כל הזמן לפני שהוא מת.
אהבתי את הנסיעה הזאת.
אני רוצה להיות מסוגלת לאהוב אותה שוב.
הייתי צריכה אותך פה.
הייתי צריכה את התמיכה שלך.
תחזיק את זה.
זה מהמפעל?
מה זה אומר?
"תצילי אותי, ואני אציל אותך."
אלה היינו אנחנו.
אני רוצה להמשיך הלאה.
אני אומר לכם, שארמה...
הפיל את המשקפיים שלו ישר לאסלה.
הוא כמעט הוריד את המים.
אבל הוא הוציא אותם, כי יש לו את אותם משקפיים.
חבר'ה, אז אני...
אפשר להצטרף אליכם?
בסדר. -טוב, הבנת?
כן, זה עזר מאוד. -טוב, יופי.
תודה. -בבקשה.
תראו, עם כל החדשות הראויות לפרסום!
הגיליון הראשון שלכם!
ברכותיי.
- בחזרה לסתיו -
תישאר פה.
של מי המכונית הזאת? -תישאר פה, הנרי.
את לא אמורה לזכור את זה?
לא, אני לא זוכרת!
אני לא רוצה... -לא. לכי!
היי.
זאת אימא שלך?
לא.
כן. זה לא... משנה.
את בסדר?
אני בסדר. אפשר ללכת?
אז את גרה עם אבא שלך?
אני פשוט מרגיש שאני לא יודע כלום על המשפחה שלך.
כן. טוב, אתה יודע מספיק.
אבל ברור שמשהו קרה עכשיו. אז אני לא יודע איך לעזור
אם אני לא יודע כלום. -אל תעזור!
לא ביקשתי עזרה, אז תפסיק לנסות לעזור. תפסיק לנסות לתקן אותי, טוב?
תראו את זה.
יש פה כנס בטלנים.
קדימה, אנשים. יש לנו עוד שלושה גיליונות לתכנן.
אשמח לראות אתכם מתמקדים, בבקשה.
הנרי, איפה השותפה שלך?
לא יודע.
היא חולה?
לא יודע.
היום הוא יום השנה לתאונה שלה.
אוי לא.
לא ידעתי את זה.
כן.
איסט ריבר עשו עצרת לאור נרות לכבוד חבר שלה.
היא נוהגת? יש לה רישיון?
כדאי שנהיה...?
תוכל כנראה לכתוב על זה.
השאירו הודעה.
נראה לי. -באמת?
כן.
לא יודעת. -תעשי שטויות.
תעשי קצת יותר שטויות. תשתטי.
מה? תפסיק.
תפסיק. -תעשי שטויות.
הנקארד. -היי, לאן אתה הולך?
הנרי?
זה אתה?
כן.
תיכנס.
בטח נרדמתי מול הטלוויזיה.
דרך אגב, אני מרטין.
זאת אשתי, שרה.
היי. -שלום.
גרייס דיברה עליך הרבה.
היא אומרת שהיית חבר טוב.
כן, רק רציתי לוודא שהיא בסדר,
כי לא דיברתי איתה היום.
ואתה יודע, בהתחשב ביום שזה, אני...
ובכן, היא אמורה לחזור הביתה בקרוב.
אתה יכול לחכות למעלה אם אתה רוצה.
תודה. היה נעים להכיר אתכם.
כן. נעים להכיר אותך, הנרי. -כן.
אז עכשיו אתה יודע.
את גרה פה? -כן.
עברתי לפה חודש לפני התאונה
כדי להתרחק מאימא שלי.
היא שתתה הרבה, והיא הייתה במצב ממש רע.
אבל את עדיין פה.
לאן הייתי אמורה ללכת? לספה של חבר של אימא שלי?
את חזרת בשביל זה?
את בכלל מכבסת את הבגדים שלו?
כי את לובשת אותם, נכון?
אני עושה כמיטב יכולתי.
את עושה כמיטב יכולתך, אבל את גרה בחדר המזדיין שלו?
גדלנו ביחד.
הוא היה המשפחה שלי.
אני לא מבקש ממך לוותר עליו.
אני נותנת לך את כל מה שאני יכולה.
והבלבול והטירוף הזה, ככה זה נראה.
ואתה לא יכול להתמודד עם זה, אבל מעולם לא ציפיתי לזה ממך.
מה עוד אני יכולה לתת לך?
מה את יכולה לתת לי? את צוחקת...?
זה מטורף.
תפסיק. -לא, את תפסיקי!
תפסיקי להשלות אותי! אני רק...
לא התחלתי לצאת איתך משום מקום.
אמרתי לך לעזוב אותי.
אבל אז אמרת לי לא לעזוב.
כי אני לא יודעת.
אני יודע. -לא יודעת.
אני מבולבלת, הנרי.
אני לא יודעת. -אני יודע!
ידעתי ישר מהתחלה שאני אוהב אותך.
אני לא יכולה להעמיד פנים שהבראתי כי זה מה שאתה רוצה.
אמרת שאת רוצה להבריא. -נכון.
אני עוד לא מוכנה. אני לא...
אני רוצה, אבל אני לא מוכנה. -טוב, לא...
לא אכפת לי. בסדר?
אכפת לך. -לא נכון.
לא אכפת לי.
ברצינות, אני רוצה אותך בדיוק כמו שאת.
אבל את חייבת לשתף אותי ולדבר איתי.
אני אוהב אותך.
למה את מנשקת אותי ככה?
איך?
כאילו שאת מאוהבת בי.
זו הדרך היחידה שאני מכירה.
יש לך צלחת בתנור, מתוק.
הנרי? -מה?
מה קרה? -כלום.
בחייך.
אנחנו רק רוצים לדעת מה קורה.
זה בגלל גרייס?
זה חרא רגיל שאנשים רגילים עוברים
שאתם לא תבינו.
בחייך. אנחנו לא אנשים רגילים?
לא.
לא. אתם צוחקים עליי?
מערכת היחסים שלכם מושלמת מאז שאתם בגילי.
אני אטפל בזה. -לא.
כדאי שנלך. -אימא.
הוא צודק. אתם לא מבינים.
אני מטפלת בזה.
נפרדתם? -כן.
אני אפילו לא יודע אם באמת היינו ביחד.
אולי זה רק מכשול קטן.
לא, היא לא רוצה אותי.
מה קרה?
היא מאוהבת במישהו אחר.
לעזאזל.
טוב.
רוצה את החדשות הטובות או הרעות? -אף אחת מהן.
טוב, החדשות הרעות הן שזה יכאב.
המוח שלך התרגל לזרם קבוע
של דופמין ואוקסיטוצין. -הנה מתחילים שוב.
כן, אני יודעת. מצטערת, אבל זה מה שגורם
לכל רגשות האהבה המאושרים האלה.
וכעת הם מוחלפים בהורמוני לחץ.
הם יגרמו לך להרגיש כמו חרא.
כאבי ראש, נוקשות שרירים, לחץ בחזה.
הגוף שלך משתוקק לכימיקלים שגורמים להרגשה טובה.
זה בעיקרון כמו גמילה.
מדהים.
כן.
אתמול היה היום הראשון שלא חשבתי עליו.
ומחר אני יוצאת לדייט הראשון שלי.
הנרי.
אהבה, זו תגובה כימית שבאה והולכת.
הנה החדשות הטובות. גם שיברון לב.
המוח שלך מסתגל.
כימיית הגוף שלך חוזרת למצב רגיל.
זה הכול בזבוז זמן.
לא.
כן.
היי.
היית משנה את זה אם היית יכול?
אתה לא יכול.
היא חלק ממך עכשיו.
את מנסה…? -את מנסה…?
את תחקי אותי כל הזמן? -בסדר.
לא, אבל יש לי שאלה אמיתית. חכי.
את לא יכולה... -מה יש שם?
עשיתי את זה.
לאן אתה הולך?
לא יודע. אני פשוט לא רוצה לראות את זה.
אתה פשוט לא יכול לשמוח בשביל אף אחד אחר.
אל... אל תעשי את זה.
- טורניר -
- תקופת בחינות ארציות -
- זה אבא של דום, גרייס נעדרה כל היום -
- בדקנו בכל המקומות הרגילים שלה -
- רעיונות? -
תיזהר!
ראית את זה?
גרייס?
את בסדר? -אני צריכה...
אני צריכה לספר לך. -מה את צריכה?
אני צריכה לספר לך.
מה? -אני צריכה להגיד את זה, דום.
אני צריכה להגיד, דום.
בסדר, תגידי. -זאת הייתה אמורה להיות אני.
זאת הייתה אמורה להיות אני.
לא. -זאת הייתה אמורה להיות אני.
כן, חתיכת מטומטם!
זה היה באשמתי!
זה לא, גרייס. -זה כן.
זה לא. -אמרת לי להפסיק להתגרות בך.
אמרת לי.
אמרת לי, ואני לא הקשבתי.
לא הקשבתי. -זה בסדר.
רק רציתי להצחיק אותך.
זה בסדר. -אבל אמרת לי להפסיק.
אני מצטערת. -זה בסדר.
אני מצטערת!
זה בסדר.
הרגשתי אותו סוטה.
וידעתי, באותו שבריר שנייה,
שאנחנו נתרסק.
והמחשבה האחרונה שלי לפני שזה קרה הייתה, "לעזאזל".
המחשבה האחרונה שהייתי חושבת
בכל חיי הייתה, "לעזאזל".
לא חשבתי על דום.
אפילו לא חשבתי עליו.
זה הופך אותי לבן אדם רע, הנרי?
לא.
זה הופך אותך לבן אדם.
מעניין על מה הוא חשב.
מעניין מה הייתה המחשבה האחרונה שלו.
הוא חשב עלייך, גרייס.
אני מבטיח.
התכוונתי להתחתן איתו בשמלה הזאת.
לא, תשאירי את זה. קר בחוץ.
הודעה קצרה, כולם.
אם אוכל לקבל את תשומת הלב של כולם, בבקשה.
תודה.
רציתי להודיע לכם שגרייס טאון החליטה
לקחת חופשה מהלימודים
כדי לטפל בכמה בעיות אישיות.
וכשהיא תחזור, היא מעדיפה להתמקד בלימודים שלה
במקום בעיתון.
אני בטוח שכולנו נתגעגע אליה מאוד,
אבל נשמע שזו ההחלטה הכי טובה עבורה כרגע.
אני יודע שהחדשות האלה עשויות לאכזב את כולכם,
אבל אני רוצה שתדעו שיש לי אמון מלא
בכך שקבוצת האנשים הזו
תפיק שלושה גיליונות מרהיבים.
כשאתה מתבגר,
הכימיקלים במוח שלך מניעים אותך לקבל החלטות
שמנתקים אותך מהביטחון של הילדות שלך
וגוררים אותך לתוך שממת הבגרות.
חברה פעם אמרה לי שמבוגרים הם פשוט ילדים מצולקים שהיה להם מספיק מזל
לצאת מלימבו ההתבגרות בחיים.
אני מפציר בכם לצאת החוצה
ולהסתכל על העולם דרך הפריזמה הזאת.
תסתכלו על ההורים שלכם, על האחים הבוגרים שלכם.
תסתכלו על זרים שעוברים על ידכם ברחוב.
תסתכלו עליהם ותדמיינו שבשלב מסוים בחייהם,
גם הם הילכו במסדרונות האלה.
גם הם הרגישו את הבדידות הבלתי נסבלת,
חוסר האונים המוחלט הבלתי נסבל
ואת האפלה של היותם צעירים.
מספר שתיים!
- גיליון חורף – 2020 -
זה שלוש.
- אפליקציות הרשתות החברתיות החמות -
אנחנו נוטים לחשוב על צלקות כמכוערות או פגומות...
כדברים שאנחנו רוצים להסתיר או לשכוח.
אבל הן לעולם לא נעלמות.
בזמן שאני כותב את זה,
מאמר המערכת האחרון שלי,
בגיליון האחרון שלי,
שיצא לאור ביום האחרון שלי בתיכון,
אני מבין סוף סוף
שצלקות הן לא תזכורת למה שנשבר,
אלא למה שנוצר.
- מזל טוב לבוגרים -
היי. -היי.
בוא...
מזל טוב.
כן, גם לך.
תודה. -כן.
לאן אתה הולך בשנה הבאה?
אני אלך לבנינגטון.
זה בית ספר בוורמונט.
הוא טוב לכתיבה, אז כן. -יפה.
מה את תעשי?
אני לוקחת שנה הפסקה.
פשוט אמשיך בטיפול.
כן, לא הייתי יכולה להיות מוכנה עד שהייתי...
מוכנה, אתה יודע?
כמובן שאתה יודע.
כן.
אני צריכה למצוא את המילים שלי שוב.
את תמצאי.
אני רק רוצה לומר...
אתה אוסף יוצא דופן של אטומים, הנרי פייג'.
היי, זה הנקארד?
הנקארד! -הנקארד!
בוא נלך.
אני חושב שאלך ברגל.
הוא ילך ברגל?
גם אני אלך ברגל.
זאת הליכה ארוכה. -רוצה חברה?
כן, אני רוצה.
- קמיקאל הארטס-
תרגום כתוביות: ג'ניה ליטבאק