A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ DOKUMENTUMFILMJE
Ez az ukrajnai város valaha közel 50 000 ember otthona volt.
Itt minden megtalálható volt egy kényelmes élethez.
Azonban 1986. április 26-án
hirtelen lakhatatlanná vált.
A közeli csernobili atomerőműben robbanás következett be.
És kevesebb mint 48 óra leforgása alatt
a várost teljesen kiürítették.
Azóta senki sem lakik itt.
A robbanás a hibás tervezés és emberi mulasztás következménye volt.
Hibák sorozatáé.
Ami egész Európára kiható környezeti katasztrófát idézett elő.
Sokan az emberiség történetének
legsúlyosabbjaként tartják számon.
Azonban a csernobili csak egyszeri esemény volt.
Napjaink igazi tragédiája most kezdi megmutatni magát világszerte,
a mindennapokban alig észrevehetően.
Bolygónk vadonjainak, a biodiverzitás elvesztéséről van szó.
Az élőlények világa egy egyedülálló és lenyűgöző csoda.
Milliónyi növény- és állatfaj egyedeinek milliárdjai,
kápráztató sokszínűségükben és gazdagságukban...
mind azon vannak, hogy részesüljenek a Nap energiájából
és a Föld által kínált ásványokból.
A fajok élete egymással összefonódva biztosítja mindannyiuk fennmaradását.
Mi teljességgel ettől a finomhangolt rendszertől függünk...
amely működésének feltétele a biológiai sokféleség.
Mégis, ahogyan most mi, emberek a Földön élünk,
az ezt a sokféleséget pusztítja el.
Ez szintén a hibás tervezés és emberi mulasztás következménye,
és ez is ahhoz fog vezetni, amit most itt látunk.
Egy olyan helyhez, ahol nem élhetünk többé.
A természetes világ eltűnőben van. Ennek jelei mindenütt észrevehetők.
Az életem alatt ment végbe. Én magam voltam a szemtanúja.
Ez a film ennek tanúbizonysága, és az én képem a jövőről.
Annak története, hogyan követhettük el ezt a hatalmas hibát,
illetve, ha azonnal cselekszünk,
hogyan hozhatjuk mégis helyre.
David Attenborough vagyok,
és 93 éves.
Rendkívüli életem volt.
Csak mostanra értettem meg, mennyire is rendkívüli.
Életemet bolygónk vadonjaink felfedezésével tölthettem.
A világ minden szegletébe eljutottam.
Közvetlenül tapasztalhattam meg élővilágunkat,
annak csodálatos sokszínűségét.
Az igazat megvallva, el sem tudnám képzelni máshogy az életem.
Mindig is szenvedélyem volt a felfedezés,
a kaland,
hogy még jobban megismerjem a vadont.
És még most is tanulok.
Akárcsak kisfiúként tettem annak idején.
A VILÁG NÉPESSÉGE: 2,3 MILLIÁRD FŐ
A LÉGKÖR SZÉN-DIOXID TARTALMA: 280 PPM
ÉRINTETLEN VADON: 66%
Nagyon más volt a világ akkoriban.
Kevéssé értettük, hogyan is működik az élővilág.
Még természettörténetről beszéltünk,
mert tulajdonképpen erről is volt szó:
történelemről.
Remek volt kisfiúként idejönni, mert...
ez egy vasérckőbánya volt, de már használaton kívül.
Itt egy tisztás volt.
Éppenhogy felhagytak a kitermeléssel.
Amikor kisgyerek voltam,
minden szabadidőmet ilyen helyeken töltöttem a kövek között kutatva...
eltemetett kincsek után.
Fosszíliák.
Ez egy ammonitesz nevű lény,
mely még életében egy kamrában élt itt,
és a karjait kivetve kapta el zsákmányát.
És nagyjából 180 millió évvel ezelőtt élt.
Ezt itt tudományos nevén Tiltonicerasnak hívják,
ugyanis az elsőt e bánya mellett találták, itt Tiltonban, Anglia kellős közepén.
Idővel egyre többet tudtam meg a Föld evolúciós történetéről.
Összességében ez egy lassú, de folyamatos változás története.
Évmilliárdok alatt
a természet csodás formákat hozott létre,
melyek mind egyre összetettebbek, és tökéletesek lettek.
Ez roppantul hosszadalmas folyamat.
Aztán pedig, körülbelül százmillió évente,
annyi fáradságos munka után,
valami katasztrofális megy végbe.
Tömeges kihalás.
Rengeteg faj eltűnik,
hogy kisszámú másik vegye át helyüket.
Az addigi fejlődés megszakad.
Ez látható is.
A kőzetrétegek közötti vonal egy olyan határ,
amely gyors és gyökeres globális változást jelez.
A vonal alatt életformák sokasága látható.
Felette... igen kevés.
Tömeges kihalás ötször következett be az élet négymilliárd éves történetében.
A legutóbbi ilyen alkalom
a dinoszauruszok korának végét hozta el.
Egy meteoritbecsapódás katasztrofális változást idézett elő
a földi körülményekben.
A fajok 75 százaléka teljesen eltűnt.
Az életnek nem volt más választása, mint újra építkezni.
Hatvanötmillió éven át,
folyamatos munkával építette újjá az élővilágot...
míg el nem érkeztünk a ma ismert világhoz.
A jelenhez.
Tudományos nyelven holocénnek nevezik.
A holocén pedig bolygónk történetének
egyik legstabilabb időszaka.
Tízezer éven át
az átlaghőmérséklet nem ingadozott, se felfelé, se lefelé,
egy Celsius-foknál többet.
És a körülöttünk lévő gazdag, nyüzsgő élővilág
kulcsfontosságú volt e stabilitáshoz.
A fitoplanktonok az óceán felszínén
és az északi féltekén elterülő végtelen erdőségek
mind hozzájárultak a légköri egyensúlyhoz
a szén megkötésével.
A síkságok hatalmas állatcsordái tették bőségessé a legelőket
saját trágyájukat hátrahagyva.
A mangroveerdők és korallzátonyok
több ezer kilométernyi partszakaszon szolgáltak halfajok ívóhelyéül,
ahonnan később, kifejlett példányokként a nyílt vizekre úsztak.
Az Egyenlítőt övező sűrű esőerdőkben
növény nőtt növény fölé,
hogy a lehető legtöbb napenergiát hasznosíthassa,
ezzel nedvességet és oxigént juttatva a globális légáramlásba.
A sarki jég kiterjedése is kulcsfontosságú volt,
mivel fehér felülete visszaverte a napsugarakat,
ezzel az egész Földet hűtve.
A holocén biológiai sokfélesége stabilitást hozott.
És a teljes élővilág
hozzászokott egy szelíd, kiszámítható ritmushoz:
az évszakokhoz.
A forró égövi síkságokon,
a száraz és esős évszakok óramű pontossággal váltakoztak minden évben.
Ázsiában a szelek mindig éppen időben hozták meg a monszunt.
Északabbra,
a hőmérséklet márciusban megemelkedett,
meghozva ezzel a tavaszt.
És magasan is maradt, míg ismét le nem csökkent októberben
az ősz beköszöntével.
A holocén volt a mi Édenkertünk.
Az évszakok ritmusa olyan megbízható volt,
hogy egyedülálló lehetőséget adott az emberi fajnak.
Kialakult a mezőgazdaság.
Megtanultuk, hogy használjuk az évszakokat haszonnövények termesztésére.
Minden emberi civilizáció története ezután kezdődött.
A következő generációk azért gyarapodhattak és fejlődhettek,
mert a körülöttünk lévő világ kiszámíthatóan biztosította
a szükséges körülményeket.
A fejlődés üteme a kövületek tanúsága szerint semmi korábbihoz nem volt fogható.
Az intelligenciánk megváltoztatta fejlődésünk útját.
A múltban az állatoknak valamilyen fizikai képességre kellett szert tenniük
egy ilyen változáshoz.
Számunkra viszont egy ötlet is elég,
és ez az ötlet aztán egyik generációról a másikra szállhat.
Megváltoztattuk, hogy fajunk mire lehet képes.
Pár évezreddel a kezdetek után,
én pont a legjobbkor nőttem fel.
1954. SZEPTEMBER
Karrierem kezdete
egybeesett a globális légi közlekedés megjelenésével.
Így megvolt a kiváltságom, hogy az elsők között tapasztaljam meg
az élővilág sokszínűségét,
mely a holocén szelíd éghajlatának köszönhetően jött létre.
A VILÁG NÉPESSÉGE: 2,7 MILLIÁRD FŐ
A LÉGKÖR SZÉN-DIOXID TARTALMA: 310 PPM
ÉRINTETLEN VADON: 64%
Bárhová is mentem,
mindenhol volt vadon.
Kristálytiszta sekély tengerek.
Óriási erdőségek.
Végeláthatatlan füves puszták.
Órákon át lehetett repülni az érintetlen vadon felett.
És ott voltam én, akinek a feladata ezen helyek felfedezése,
és a természet csodáinak rögzítése volt az otthoniaknak.
Eleinte egyszerű volt: korábban nem láttak tobzoskát a tévében.
Még nem láttak lajhárokat se.
Még nem látták Új-Guinea belsejét.
Életem legszebb időszaka volt.
Mindannyiunk életének legszebb időszaka volt.
A második világháború véget ért,
a technológia megkönnyítette életünket.
A változás üteme egyre csak gyorsult.
Úgy tűnt, a fejlődésnek semmi sem szabhat határt.
A jövő izgalmasnak ígérkezett.
Olyannak, amilyenről mindig is álmodtunk.
Ez még azelőtt volt, hogy bárki látta volna, hogy bajok vannak.
A VILÁG NÉPESSÉGE: 3 MILLIÁRD FŐ
A LÉGKÖR SZÉN-DIOXID TARTALMA: 315 PPM
ÉRINTETLEN VADON: 62%
1960. SZEPTEMBER
Első alkalommal 1960-ban látogattam Kelet-Afrikába.
Akkoriban elképzelhetetlennek tűnt,
hogy mi, egyetlen egy faj,
egy napon képes legyen arra,
hogy e vadon puszta létezését fenyegesse.
Maszáj nyelven a „serengeti” szó végtelen földet jelent.
Az itteni lakosoknak ez találó leírásnak tűnik.
A Serengeti egy pontján állva
a terület állatoktól mentesnek tűnhet.
Aztán másnap reggel...
megjelenik egymillió gnú.
Negyedmillió zebra.
Félmillió gazella.
Pár nappal később aztán...
mind eltűnnek
a látóhatárról.
Így elnézhető, ha azt gondolják,
hogy ez a síkság valóban végtelen,
ha ekkora csordákat képes elnyelni.
A tudós, Bernhard Grzimek kreativitása kellett ahhoz,
hogy kiderüljön, mi is történik.
Ő és a fia egy repülővel eredt a csordák nyomába a horizonton túlra.
Térképre vitték, ahogy a csordák folyókat,
erdőket és határokat átszelve haladnak.
Rájöttek, hogy a Serengeti csordáinak
hatalmas, dús legelőterületekre van szüksége a fennmaradáshoz,
és hogy ilyen határtalan tér híján
az egyedek száma megcsappanna,
és a teljes ökoszisztéma összeomlana.
A tanulság egyszerű volt.
A vadon távolról sem kifogyhatatlan.
Inkább véges.
Védelemre van szüksége.
Pár évvel később
ez mindenki számára egyértelművé vált.
Hajtóművek élesítve!
Négy, három, kettő,
egy...
zéró!
Egy tévéstúdióban voltam,
amikor elstartolt az Apollo-küldetés.
1968. DECEMBER
Ez volt az első alkalom, hogy egy ember olyan messzire volt a Földtől,
hogy az egész bolygót beláthatta.
HÁZI VIDEÓK
És ezt látták.
Amit mi is láttunk.
A bolygónkat.
Kiszolgáltatva és magányosan.
Az egyik rendkívüli dolog az volt,
hogy a világ láthatta, amint ez megtörténik.
Elképesztő volt! Láthattuk,
vele egyidőben, azt, amit az egyetlen ember odakinn az űrben.
És nagyon jól emlékszem az első képre.
Egy kék márványgolyót lehetett látni,
egy kék gömböt a nagy feketeségben,
és rádöbbent az ember, hogy ez a Föld,
és abban az egy képben ott az egész emberiség,
noha semmi más nem volt ott, csak az az ember az űrhajóban, aki ezt filmezte.
Ez teljesen megváltoztatta a világ lakosságának,
az emberiségnek a gondolkodását.
Az otthonunk nem volt végtelen.
A létezésünknek is volt határa.
Ez egy alapvető igazság újrafelfedezése volt.
Végső soron felelősek vagyunk, és függünk
a körülöttünk lévő véges természeti világtól.
Ez az alapvetés határozta meg életünket a történelem előtti időkben,
a mezőgazdálkodást és a civilizációt megelőzően.
Amikor páran már a Holdon sétáltak,
mások még mindig ilyen módon éltek
világ legeldugottabb szegleteiben.
1971. MÁJUS
1971-ben egy elzártan élő új-guineai törzs keresésére indultam.
Ők vadászó-gyűjtögető életmódot folytattak,
akárcsak minden ember, a mezőgazdaság megjelenése előtt.
Kis közösségekben éltek, és nem fogyasztottak túl sokat.
Húst ritkán ettek.
Az általuk felhasznált javak természetesen megújultak maguktól.
A hagyományos módszereikkel munkálkodva
fenntartható életet éltek,
olyat, amelyet gyakorlatilag örökké folytathatnának.
Ez éles ellentétben volt az általam ismert világgal.
Egy olyannal, amely minden nap többet követelt.
A VILÁG NÉPESSÉGE: 4,3 MILLIÁRD FŐ
A LÉGKÖR SZÉN-DIOXID TARTALMA: 335 PPM
ÉRINTETLEN VADON: 55%
Az 1970-es évek második felét a föld körül való utazással töltöttem,
az Élet a Földön című, régen vágyott sorozatot elkészítve
az evolúció történetéről és az élővilág sokszínűségéről.
39 országban forgattunk.
650 különféle fajt filmeztünk le,
és 2,4 millió kilométert utaztunk.
Ilyen fokú elkötelezettséget igényel
még csak belekezdeni is az élővilág bemutatásába.
De észrevehető volt,
hogy néhány állatot egyre nehezebb volt megtalálni.
1978. JANUÁR
Amikor a hegyi gorillákról forgattam,
már csak 300 példány volt Közép-Afrika egy eldugott esőerdejében.
A kölyökgorillákért vagyonokat adtak,
és az orvvadászok egy tucat felnőttet is megöltek egyért.
Azért tudtam annyira a közelükbe menni, mert már hozzászoktak az emberekhez.
Csak úgy tarthattuk életben őket, hogy őrök vigyáztak rájuk minden nap.
A kihalás folyamata, amelyet kisfiúként láttam...
a kövületekben...
Addigra felfogtam, hogy az történik körülöttem is...
olyan állatokkal, amiket én is ismertem.
A legközelebbi rokonainkkal.
És felelősek voltunk.
Ez megmutatta a rideg valóságot.
Ha egy faj a célkeresztbe került,
nem volt már hely a Földön, ahol elrejtőzhetett volna.
A bálnákat az 1970-es években ipari bálnavadász flotta tizedelte.
A legnagyobb bálna, a kék bálna egyedszáma
addigra pár ezer volt csupán.
Lényegében lehetetlen volt találkozni velük.
Púpos bálnákra bukkantunk Hawaiinál
pusztán az éneküket figyelve.
Az imént készítettük ezt a felvételt egy víz alatti mikrofonnal...
1978. FEBRUÁR
...a Csendes-óceánon. Hallgassák csak!
Az ilyen felvételek megmutatták,
hogy a púpos bálnák éneke hosszú és összetett.
Az azonos területen élő egyedek egymástól tanulják az éneküket,
és az énekeknek eltérő változatai és motívumai vannak,
melyek idővel változnak.
Gyászos énekük volt a kulcs ahhoz,
hogy megváltozzon az emberek véleménye róluk.
Helló, Vostok! Kanadaiak vagyunk.
Kérlek, ne öljetek több bálnát!
Állatok, amikre eddig szinte csak olaj és hús forrásaként tekintettek,
most érző lényekké váltak a szemükben.
Mi, férfiak és nők, a gyerekek nevében
mondjuk mind: „Kérlek, ne öljetek több bálnát!"
Történelmünk során már többször irtottunk ki állatokat.
De most, hogy ez látható volt,
már nem volt elfogadható.
A bálnák öldöklése üzletből bűncselekménnyé vált.
VÉDD A BÁLNÁKAT! NE ÖLD MEG!
Hirtelen megjelent egy erős, kollektív lelkiismeret.
Senki sem akarta, hogy állatok haljanak ki.
Az emberek inkább óvni akarták az élővilágot.
Hiszen most megismerhették.
Ekkorra megvoltak az eszközeink, hogy világszerte felhívjuk a figyelmet.
Mire 1979-ben bemutatták az Élet a Földönt,
az ötvenes éveimben jártam.
Kétszer annyi ember élt a bolygón...
ÉLET A FÖLDÖN
...mint amikor megszülettem.
Ön és én a Föld legelterjedtebb, uralkodó állatfajához tartozunk.
Bizonyosan mi vagyunk a legnépesebb nagy testű állat.
Nagyjából négymilliárdan vagyunk ma,
és ezt a számot elképesztő sebességgel értük el.
Mindez az elmúlt közel kétezer évben történt.
Úgy tűnik, levetettük azokat a korlátokat,
amik más állatok mozgásterét és számát szabályozta.
Elszabadultunk.
A többi földi élőlénytől elszakadtunk,
teljesen más életet élve.
A ránk veszélyes ragadozókat kiirtottuk.
A legtöbb betegségünket kordában tartottuk.
Kidolgoztuk, hogyan termelhetünk élelmet szükség szerint.
Semmi sem maradt, hogy korlátozzon minket.
Semmi, hogy megállítson minket.
Hacsak mi nem tesszük ezt meg.
Folytattuk a Föld felélését,
míg ki nem merítettük teljesen.
Egyes fajok megmentése, vagy akár fajok csoportjáé, nem volna elegendő.
Egész élőhelyek kezdtek eltűnni.
Először Délkelet-Ázsiában láttam...
1956. JÚLIUS
...egy teljes élőhely lerombolását.
Az 1950-es években
Borneó háromnegyedét esőerdő borította.
Hallottunk egy reccsenést előttünk,
és akkor pár méterre tőlünk
megpillantottunk egy nagy, szőrös alakot a fák között himbálózva:
egy orangutánt.
Az évszázad végére
Borneó esőerdeinek területe felére csökkent.
Az esőerdők különösen értékes élőhelyek.
A szárazföldi fajok több mint fele itt él.
Olyan helyek ezek, ahol az evolúció fantáziája szárnyal.
Az ilyen erdőkben élő milliónyi fajnak már igen kevés egyede él.
De minden fajnak fontos szerepe van.
Az orangután anyáknak tíz évet kell kicsinyeikkel tölteni,
megtanítva nekik, mely termések ehetőek.
Enélkül nem tudnának részt venni a magok szétszórásában.
Sok fafaj jövőbeli sorsa lenne veszélyben,
és a fák sokfélesége alapvető fontosságú egy esőerdőben.
Egy kis trópusi esőerdőben
akár 700 különféle fafaj is előfordulhat,
annyi, mint egész Észak-Amerikában.
Mégis, ezzé alakítjuk e szédítő sokféleséget:
olajpálmák monokultúrájává.
Olyan élőhellyé, amely a másikkal összehasonlítva halott.
Látod magad előtt a zöldnek e függönyét, itt-ott madarakkal tarkítva,
és azt gondolhatnád, minden rendben.
De helikopterre ülve látszik, hogy ez egy alig egy kilométer széles sáv,
és az erdősávon túl
nincsen más, csak olajpálmák szabályos sorai.
Kettős haszna is van az erdők kivágásának.
Nyerészkednek a faanyagon,
és aztán hasznot húznak a hátramaradt földek megműveléséből is.
Pontosan ezért vágtunk ki hárombillió fát világszerte.
A világ esőerdeinek felét már letaroltuk.
Amit manapság látunk, az csak a legutóbbi fejezete
egy évezredek óta tartó globális folyamatnak.
A Borneón zajló erdőirtások az orangutánok populációját kétharmadával csökkentették,
amióta az elsőt megpillantottam kicsit több mint 60 éve.
Nem irthatjuk örökké az esőerdőket,
és bármi, amit nem csinálhatunk örökké, eleve fenntarthatatlan.
Ha fenntarthatatlan dolgokat teszünk,
a károk egymásra rakódnak,
és végül elérünk egy pontot, amikor az egész rendszer összeomlik.
Mérettől függetlenül nincs megingathatatlan ökoszisztéma.
Még egy olyan hatalmas se, mint az óceán.
Ez az élőhely volt az A kék bolygó sorozat tárgya,
amelyet a kilencvenes évek végén forgattunk.
A VILÁG NÉPESSÉGE: 5,9 MILLIÁRD FŐ
A LÉGKÖR SZÉN-DIOXID TARTALMA: 360 PPM
ÉRINTETLEN VADON: 46%
Elképesztő volt ennek a teljesen ismeretlen világnak a látványa,
egy olyan világé, amely az idők kezdete óta létezett.
Teremtmények, melyeknek létezéséről fogalmunk sem volt
a színskála minden árnyalatában, és lenyűgöző szépségükben megtalálhatók itt.
És cseppet sem zavarta őket a jelenlétünk.
Nagy területe ellenére az óceán jórészt üres.
De bizonyos helyeken gócpontok vannak,
ahová az áramlatok tápanyagokat szállítanak,
és ezért csak úgy kicsattannak az élettől.
Ezeken a helyeken hatalmas halrajok gyűlnek össze.
A baj az, hogy e helyeket legalább olyan jól megtalálják a halászok is,
mint a halak.
Ha ez sikerül, akkor könnyedén be tudják fogni az összesereglett halakat.
Csak az ötvenes évektől merészkedtek ki a nagy halászflották a nemzetközi vizekre
hogy lehalásszák a részüket keresztül-kasul a Föld óceánjain.
Mégis, a nagy halak 90%-át eltüntették a tengerekből.
Eleinte rengeteg halat fogtak a hálóikkal.
De pár év múltán
ezek a hálók már üresek voltak világszerte.
A fogás hamarosan olyan gyér lett,
hogy államilag támogatták a flottákat az iparág fennmaradása érdekében.
Nagy halak és más tengeri ragadozók nélkül
az óceánok tápanyagkörforgása akadozik.
A ragadozók segítik a tápanyagot az óceán napsütötte vizeiben tartani,
újrahasznosítva őket, hogy a planktonok újra és újra felhasználhassák.
Ragadozók nélkül a tápanyagok évszázadokra a mélybe merülnek,
és e nyüzsgő oázisok zsugorodni kezdenek.
Az óceán haldokolni kezd.
Az egyensúly a sekély tengerekben is kezdett felbomlani.
1998-ban az A kék bolygó egyik stábja
egy akkoriban kevéssé ismert jelenségre bukkant.
A korallzátonyok elfehéredtek.
A fehér színt az okozza, hogy a korallok testéből kiürülnek az algák,
amikkel amúgy szimbiózisban élnek.
Első pillantásra szépnek tűnhet talán, de aztán világos lesz, hogy ez tragikus,
mert amiket látsz, azok csontvázak,
halott teremtmények vázai.
A fehér korallokat aztán a hínár fojtja meg,
és a zátony csodaországból...
sivár pusztasággá lesz.
Kezdetben a fehéredés oka rejtély volt.
De a tudósok kezdtek rájönni, hogy sok esetben, ahol fehéredés történt,
az óceán felmelegedett.
A klímaszakértők már figyelmeztettek arra, hogy a bolygó fel fog melegedni,
ahogy fosszilis tüzelőanyagokat égetünk, és szén-dioxidot,
illetve más üvegházhatású gázokat juttatunk a légkörbe.
A légkör szén-dioxid tartalmának nagy változása
mindig összeegyeztethetetlen volt a Föld stabilitásával.
Ez része volt mind az öt tömeges kihalási eseménynek.
A korábbi eseményeknél egymillió évnyi vulkáni tevékenység kellett ahhoz,
hogy egy katasztrófához elegendő szén szabaduljon ki a Föld belsejéből.
Évmilliónyi élő organizmust szén és olaj formájában egyszerre elégetve,
nekünk ehhez kevesebb mint kétszáz év is elegendő volt.
A globális léghőmérséklet a kilencvenes évekig viszonylag stabil volt,
de úgy tűnt, ez csak azért volt így, mert az óceánok elnyelték a fölösleges hőt,
elfedve tevékenységünk hatását.
Ez volt számomra az első jele annak,
hogy a Föld kezdi elveszíteni az egyensúlyt.
Az élőhelyek legelszigeteltebbje
a bolygó legészakibb és legdélibb pontján található.
ÉLET A FAGYBAN, 1993
Évtizedeken át jártam a sarki régiókba.
A FAGY BIRODALMA, 2011
Mindig is a képzeletet felülmúló helyek voltak ezek,
olyan tájakkal, mint sehol máshol a Földön.
És olyan egyedülálló fajokkal, amelyek e szélsőséges viszonyokhoz szoktak.
De ez a távoli világ változik.
Az én időmben is megéltem a sarkvidéki nyarak melegedését.
Olyan helyekre mentünk, ahol összefüggő jégtakaróra számítottunk...
de nyoma sem volt.
Olyan szigetekre jutottunk el csónakkal,
melyek korábban megközelíthetetlenek voltak,
mert állandó jégbe voltak zárva.
Mire az A fagy birodalma 2011-ben adásba került,
ezen változások okai már ismertek voltak.
Az óceánok már rég nem tudják elnyelni
a tevékenységünk által okozott felesleges hőt.
Ennek következtében a mai átlagos globális hőmérséklet egy Celsius-fokkal melegebb,
mint amilyen születésemkor volt.
A változás ilyen sebessége túllépi minden hasonlóét az elmúlt 10 000 évben.
Az Északi-sark nyáron is fagyott tengeri felülete 40%-kal csökkent 40 év alatt.
A bolygónk elveszíti a jégtakaróját.
A legtisztább és legeldugottabb ökoszisztéma katasztrófa felé halad.
Már valóban globális nyomot hagyunk.
Hatásunk pedig igen mélyreható.
A bolygónk elleni támadásunkkal
nem kevesebbet, mint az élet alapjait változtattuk meg.
A halállomány 30% -át kritikus szintig túlhalásztuk.
Évente 15 milliárd fát vágunk ki.
A gátak, a szennyezés, és a tavainkból, folyóinkból elvezetett túl sok víz
több mint 80%-kal csökkentette az édesvízi populációk méretét.
A vadat a megzabolázottra cseréljük.
A Föld termékeny területeinek fele
ma már megművelt terület.
A bolygó madárállományának 70%-a haszonállatként van tartva.
A nagy többségük pedig... baromfi.
A földi emlősök összsúlyának több mint harmadát mi tesszük ki,
további 60%-ot pedig a fogyasztásra tenyésztett állatok.
A maradék, az egerektől a bálnákig, csak 4%.
Ez a bolygó már a miénk.
Emberek által az emberekért működtetve.
Kevés maradt a többi élőlénynek.
Amióta az 1950-es években elkezdtem forgatni,
a vadállatok egyedszáma átlagosan több mint felére csökkent.
Nézem most ezeket a képeket,
és rá kell jönnöm, hogy bár fiatal férfiként
úgy éreztem, kint vagyok a vadonban,
megtapasztalva az érintetlen természeti világot...
ez illúzió volt.
Azok az erdőségek, síkságok és tengerek már kiürülőben voltak.
Tehát a világ nem olyan vad, mint volt.
Leromboltuk.
Nem csak tönkretettük. Hanem teljesen...
Leromboltuk a világot.
Az ember nélküli részének vége.
Az emberek eltaposták a világot.
Ez az én tanúvallomásom.
A globális hanyatlás története egy emberöltő alatt.
De ez nem ér itt véget.
Ha ezen az úton folytatjuk,
a veszteség, amely életem meghatározó eleme volt,
eltörpül majd amellett, ami csak most következik.
A VILÁG NÉPESSÉGE: 7,8 MILLIÁRD FŐ
A LÉGKÖR SZÉN-DIOXID TARTALMA: 415 PPM
ÉRINTETLEN VADON: 35%
A tudomány mai állása szerint, ha most születnék,
a következőknek lennék a szemtanúja.
2030-AS ÉVEK
Az Amazonas esőerdeje,
miután olyan mértékben megritkították, hogy nem termel elég párát,
száraz szavannává silányul,
katasztrofális fajpusztulást okoz,
és megváltoztatja a globális vízkörforgást.
Ugyanakkor az Északi-sarkon a jég el fog olvadni nyáron.
A fehér jégsapka nélkül
a Nap energiájából kevesebb verődik majd vissza az űrbe,
és a globális felmelegedés sebessége felgyorsul.
2040-ES ÉVEK
Északon a fagyott talaj kiolvad, metánt bocsátva ki,
egy szén-dioxidnál sokkal erősebb üvegházhatású gázt,
amely drámaian felgyorsítja az éghajlatváltozás sebességét.
2050-ES ÉVEK
Ahogy az óceánok tovább melegszenek, és savasabbá válnak,
a korallzátonyok világszerte meghalnak.
A halállomány összeomlik.
2080-AS ÉVEK
A globális élelmiszer-termelés válságba kerül,
ahogy a termőtalajok kimerülnek a túlhasználattól.
A beporzást végző rovarok eltűnnek.
És az időjárás egyre kiszámíthatatlanabb.
2100-AS ÉVEK
Bolygónk négy Celsius-fokkal melegebb lesz.
A Föld nagy területei lakhatatlanok.
Emberek milliárdjai válnak hajléktalanná.
A hatodik tömeges kihalási esemény
éppen folyamatban van.
Innen már nincs visszaút,
a változás visszafordíthatatlan.
A következő generáció életében
a holocén biztonsága és stabilitása,
a mi Édenkertünk,
el fog veszni.
ENSZ KLÍMAKONFERENCIA, 2018
Éppen... egy ember által létrehozott globális szintű
katasztrófával állunk szemben.
Ez évezredek óta a legnagyobb fenyegetés.
Ha nem cselekszünk,
civilizációink összeomlása
és a természeti világ nagy részének kihalása
fog bekövetkezni.
Minél tovább halogatjuk, annál nehezebb lesz tenni ellene.
IMF TAVASZI TALÁLKOZÓ, 2019
Bármikor nyugdíjba mehetne!
De most szeretné...
elmagyarázni nekünk, mekkora...
veszélyben vagyunk.
És bizonyos értelemben...
jó lenne, ha nem lennék... benne ebben a küzdelemben.
Bárcsak ne lenne szükséges ez a küzdelem!
De hihetetlen szerencsés vagyok,
és biztosan... nagy bűntudatom lenne,
ha... látnám, mi a baj, és úgy döntenék, nem veszek tudomást róla.
VILÁGGAZDASÁGI FÓRUM DAVOS, 2019
Csak úgy tudnak a tömegen átkelni, ha átmásznak az összezsúfolt testeken.
Az alul lévőket agyon is nyomhatják.
Nem kevesebbel, mint az élővilág összeomlásával állunk szemben,
a világnak, melynek civilizációnk születését köszönhetjük.
A dolognak, amelyre életünk minden részéhez szükségünk van.
Senki sem akarja, hogy megtörténjen.
Egyikünk sem engedheti meg magának, hogy megtörténjen.
Szóval mit tehetünk?
Igazán nem bonyolult!
Az orrunk előtt volt a megoldás mindvégig.
A stabilitás helyreállítása érdekében
a biodiverzitást kell növelni,
pontosan azt a dolgot, amit eltüntettünk.
Ez az egyetlen kiút a válságból, amelyet előidéztünk.
Vissza kell állítani a természetes állapotot!
Ennek helyreállítása egyszerűbb, mint gondolnánk.
A változások, amelyeket eszközölnünk kell, mindannyiunk hasznára lesznek majd.
Egy évszázad múlva a bolygónk újra „vad” lehet.
És most el is mondom, hogyan!
Minden más faj populációja a Földön egy idő után elér egy maximális méretet.
Egy olyan számot, mely fenntartható az elérhető természeti erőforrásokkal.
Korlátainkat elveszítve,
az emberi populáció drámaian megnőtt az életem során.
A jelenlegi előrejelzések szerint 11 milliárd ember lesz a Földön 2100-ra.
De lehetséges lelassítani, sőt megállítani a népességnövekedést
jóval azelőtt, hogy elérne erre a pontra.
Japán életszínvonala gyorsan emelkedett a 20. század második felében.
Ahogy javult az egészségügy és az oktatás,
úgy növekedtek az emberek elvárásai és lehetőségei,
és a születésszám pedig csökkent.
1950-ben egy japán családnak valószínűleg három vagy több gyereke volt.
1975-re az átlag már kettő volt.
Ennek eredményeként a népességszám mára stabilizálódott,
és az ezredforduló óta alig változott.
Vannak jelei, hogy ugyanez történik a világ minden részén.
Miként a nemzetek fejlődnek,
az emberek kevesebb gyereket vállalnak.
A megszületett gyermekek száma kezd beállni egy szintre világszerte.
Egy fontos oka annak, hogy a népesség nő,
az az, hogy sokan tovább élnek.
Egy ponton a jövőben
a népesség el fogja érni a csúcsát, először a történelemben.
Minél előbb történik ez meg, annál könnyebb lesz a dolgunk a többivel.
Keményen dolgozva, hogy felemeljük a szegényeket,
egészségügyi ellátást adva mindenkinek,
és lehetővé téve, főleg a lányoknak,
hogy iskolába járhassanak, ameddig csak lehet,
hamarabb és egy alacsonyabb szinten érhetjük el ezt a csúcsot.
Miért ne akarnánk ezeket megtenni?
Több esélyt adni embereknek az életben az, amit egyébként is akarnánk.
A trükk az, hogy úgy emeljük az életszínvonalat világszerte,
hogy a Földre gyakorolt hatásunkat nem növeljük.
Ez lehetetlennek tűnhet, de valójában megvannak hozzá a módszerek.
Az élővilág alapvetően napenergiával működik.
A Föld növényei naponta hárombillió kWh napenergiát fognak be.
Ez közel hússzorosa a számunkra szükséges energiának, csak napfényből.
Képzeljék el, ha kiiktatnánk a fosszilis üzemanyagokat,
és mi is a természet végtelen erőforrásaival működtetnénk világunkat:
napfénnyel, széllel, vízzel és geotermikus energiával.
A századfordulón Marokkó energiatermelése
importált olajtól és földgáztól függött.
Mára már szükségletei 40%-át otthon termeli meg,
megújuló energiát használó erőművekben,
beleértve a világ legnagyobb naperőművét.
A Szahara peremén fekvő,
és Dél-Európával közvetlen kapcsolatban lévő
Marokkó napenergia-exportőrré válhat 2050-re.
Húsz éven belül a megújuló energiaforrások lehetnek a legfőbbek a világon.
Hogy azok is legyenek, azért tennünk kell.
Elképesztő, hogy a bankok és nyugdíjalapok fosszilis energiahordozókba fektetnek be,
hisz pont ezek veszélyeztetik a jövőnket, amelyre megtakarítunk.
Egy megújuló jövő tele lesz előnyökkel.
Az energia mindenhol olcsóbb lesz.
A városaink csendesebbek és tisztábbak lesznek.
És a megújuló energia sosem fog elfogyni.
Az élővilág nem működhet egészséges óceánok nélkül,
és mi magunk sem.
Az óceánok fontos szövetségeseink abban, hogy csökkentsük a légkör széntartalmát.
Minél változatosabb, annál jobban látja el ezt a feladatát.
És természetesen, az óceánok fontosak mindannyiunknak
mint táplálékforrás.
A halászat a világ legnagyszerűbb vadhúsforrása,
és ha jól csináljuk,
megmaradhat annak.
Mert ezzel mindenki jól járna.
Minél egészségesebb a tengeri élőhely,
annál több a hal,
és annál többet lehet elfogyasztani.
Palau egy csendes-óceáni ország,
mely a korallzátonyaitól függ halászat és turizmus szempontjából.
Amikor a halállomány csökkenni kezdett,
az ország halászati szokások korlátozásával,
és sok területen a halászat teljes betiltásával reagált.
A védett halállományok hamarosan úgy helyreálltak,
hogy átterjedtek a halászatot lehetővé tevő területekre is.
Ennek eredményeként a halászattól elzárt övezetek miatt nőt a helyiek fogása,
egyúttal lehetővé tették a zátonyok regenerálódását.
Képzeljék el, ha hasonló módon járnánk el világszerte!
Becslések szerint halászattól elzárt zónák létesítése part menti tengereink harmadán
elegendő lenne a halászat mindenkori igényeinek biztosítására.
A nemzetközi vizeken
az ENSZ a legnagyobb ilyen zóna létrehozásán fáradozik.
Ez egyetlen lépésben átalakítaná át a nyílt óceánt
egy államilag támogatott halászflották miatt kiüresedett helyből
vadonná, mely mindannyiunkat segít majd az éghajlatváltozás elleni küzdelemben.
A világ legnagyobb természetvédelmi területe.
Ami a szárazföldet illeti,
Alaposan csökkentenünk kell a művelésbe vont területeket,
hogy helyet adjunk a visszatérő vadvilágnak.
És a leggyorsabb, leghatékonyabb módja ennek,
ha megváltoztatjuk az étrendünket.
A nagy húsevők ritkák a természetben,
mert sok zsákmány kell ahhoz, hogy mindegyik élni tudjon.
A Serengeti minden egyes ragadozójára
több mint száz zsákmányállat jut.
Bármikor a húst választjuk,
mi is, akár a tudtunk nélkül, ilyen óriási teret veszünk igénybe.
A bolygó nem képes ellátni több milliárd húsevőt.
Egyszerűen nincs erre hely.
Ha mindannyiunk étrendje főként növényi alapú lenne,
a most megművelt területek pusztán felére lenne szükségünk.
És mivel a növénytermesztésre fordítanánk az energiáinkat,
fenntartható módon növelhetnénk a termést.
Hollandia a világ egyik legsűrűbben lakott országa.
Az ország tele van családi gazdaságokkal, amiknek nincs hova terjeszkedniük.
Így a holland farmerek szakértői annak, miként hozható ki a legtöbb e kis földből.
És ezt egyre inkább fenntartható módon teszik,
két generáción belül tízszeresére növelve a terméshozamot,
mindeközben kevesebb vizet,
rovarirtót és műtrágyát használnak, és kevesebb szén-dioxidot bocsátanak ki.
Mérete ellenére Hollandia ma a világ
második legnagyobb élelmiszer-exportőre.
Lehetséges együtt alkalmazni az egyszerű és a legfejlettebb megoldásokat,
hogy több ennivalót termeljünk kevesebb föld megművelésével.
Elkezdhetünk élelmiszert termelni új terekben.
Épületeken belül, a városokban.
Olyan helyeken is, ahol nincs is termőföld.
Ahogy javítjuk földművelési szokásainkat,
visszafordítjuk a földfoglalás folyamatát,
melyet a földművelés kezdete óta gyakorolunk.
És ez nélkülözhetetlen, mert sürgősen szükségünk van szabad földekre.
Az erdők a bolygónk gyógyulásának alapvető elemei.
Ezek adják a természet legjobb technológiát a szén-dioxid kivonására,
és ezek a biológiai sokféleség központjai is.
E két tulajdonság ismét csak segíti egymást.
Minél természetesebbek, változatosabbak az erdők,
annál hatékonyabbak az atmoszférából származó szén-dioxid elnyelésében.
Azonnal le kell állítanunk mindenütt az erdőirtásokat!
És az olajpálmához, szójához hasonló növényeket
csak rég kivágott erdők helyén termesszünk!
Elvégre rengeteg ilyen van...
De ennél jobbat is tehetünk!
Egy évszázaddal ezelőtt Costa Rica több mint háromnegyedét erdő borította.
Az 1980-as évekre az ellenőrizetlen fakitermelés harmadára csökkentette ezt.
A kormány úgy döntött, cselekszik,
és támogatást nyújt a földbirtokosoknak az őshonos fák újratelepítésére.
Mindössze 25 év múltán ismét erdők borítják Costa Ricára felét.
Gondolják csak el, ha ezt sikerülne globális szinten elérni!
Ha a helyet újra fák borítanák, azok elnyelnék a a szén-dioxid kétharmadát,
amelyet tevékenységünk során ezidáig a légkörbe eregettünk.
Mindezeket elfogadva,
van egy mindennél fontosabb elv.
A természet a legnagyobb szövetségesünk,
és a legnagyobb motiváló erő.
Csak azt kell tennünk, amit a természet mindig is tett.
Az élet rejtélyét már rég megoldotta.
Ebben a világban egy faj csak akkor boldogul...
ha körülötte minden más is jól működik.
Megoldhatjuk az előttünk álló problémát,
ha elfogadjuk ezt a valóságot.
Ha gondoskodunk a természetről,
a természet is gondoskodik majd rólunk.
Most a mi fajunk számára jött el az idő,
hogy ne pusztán növekedjen.
Hogy olyan életet hozzon létre bolygónkon,
mely egyensúlyban van a természettel.
Hogy gyarapodni kezdjen.
Ha belegondolunk...
egy út végén vagyunk.
Tízezer évvel ezelőtt, mint vadászó-gyűjtögetők,
fenntartható életet éltünk, mert az volt az egyetlen lehetőség.
Ennyi évvel később...
ismét ez az egyetlen lehetőség.
Újra fel kell fedeznünk,
hogyan éljünk fenntarthatóan, és ne eltávolodjunk a természettől,
hanem újra a részei legyünk.
Ma este egy merőben más műsort kínálunk.
Ha meg tudjuk változtatni ahogyan a Földön élünk,
egy másmilyen jövő sejlik fel előttünk.
Ebben a jövőben
rájövünk, miként nyerjünk hasznot a földből úgy,
hogy az segíti, mintsem kárára válik a vadvilágnak.
Miként halásszunk tengereinkben úgy, hogy azok gyorsan felépülhessenek.
És miként használjuk erdőinket fenntartható módon.
Végre meg fogjuk tanulni, hogy tudunk a természettel együtt működni,
mintsem ellene.
Végül is,
az élővilág egy életen át tartó kutatása után,
egy dologban biztos vagyok.
Ez nem a bolygó megmentéséről szól.
Ez a saját magunk megmentéséről szól.
Az igazság az, hogy velünk vagy nélkülünk,
a természet újjá fog épülni.
A Csernobil evakuálása óta eltelt harminc év alatt
a természet visszafoglalta a területet.
Mára erdő vette át a város helyét.
Ez egy menedék vadon élő állatoknak, melyek máshol igen ritkák.
Ez ékes bizonyítéka annak, hogy bármily súlyosak is hibáink,
a természet végső soron úrrá lesz mindenen.
Az élővilág fenn fog maradni.
Mi, emberek nem feltétlenül.
Azért jutottunk idáig, mert mi vagyunk a legértelmesebb lények,
melyek valaha éltek.
De a folytatáshoz
az intelligenciánál többre lesz szükségünk.
Nem másra mint...
bölcsességre.
Sok különbség van az emberek és a többi földi faj között,
de az egyik igen lényeges,
hogy csak mi tudjuk elképzelni a jövőt.
Sokáig én magam, és talán önök is, rettegtem ettől a jövőtől,
de mostanra nyilvánvaló, hogy nem feltétlenül lesz rettenetes.
Van lehetőségünk helyrehozni a dolgokat...
hogy a fejlődés útjának végére érjünk, kezeljük a hatásunkat,
és újra egy természettel egyensúlyban lévő fajjá váljunk.
Ehhez csak akaratra van szükség.
Most megvan a lehetőség, hogy létrehozzuk a tökéletes otthont magunk számára,
és helyrehozzuk a gazdag, egészséges és csodálatos világot, amit örököltünk.
Képzeljék csak el!
EZ A FILM DAVID ATTENBOROUGH TANÚVALLOMÁSA.
KINEK KELLENE MÉG LÁTNIA?
A feliratot fordította: Göntér Bence