EN ORIGINALDOKUMENTÄR FRÅN NETFLIX
Den här staden i Ukraina hade en gång nästan 50 000 invånare.
Den hade allt ett samhälle kunde tänkas behöva för ett bekvämt liv.
Men den 26 april 1986, blev den plötslig obeboelig.
Det närliggande kärnkraftverket Tjernobyl exploderade.
Och på mindre än 48 timmar hade staden evakuerats.
Ingen har bott här sen dess.
Explosionen orsakades av dålig planering och den mänskliga faktorn. Misstag.
Den utlöste en miljökatastrof som påverkade hela Europa.
Många såg den som den dyraste i mänsklighetens historia.
Men Tjernobyl var en enstaka händelse.
Vår tids sanna tragedi breder fortfarande ut sig världen över,
knappt märkbar från en dag till en annan.
Jag pratar om förlusten av vår planets vilda platser...
...dess biologiska mångfald.
Den levande världen är ett unikt och spektakulärt underverk.
Miljarder individer och miljontals olika växter och djur,
bländande i sin mångfald och rikedom.
De samarbetar för att dra nytta av solens energi
och jordens mineraler.
En livsföring som är sammankopplad på ett sånt sätt att de upprätthåller varandra.
Vi är helt beroende av denna fininställda livsuppehållande maskin.
Och den är beroende av sin biologiska mångfald för att fungera.
Men människans nuvarande livsföring sätter den biologiska mångfalden på spel.
Även detta sker på grund av dålig planering och den mänskliga faktorn.
Och även detta kommer att leda till det vi ser här.
En plats där vi inte kan leva.
Den naturliga världen håller på att försvinna.
Bevisen finns runt omkring oss. Det har hänt under min livstid.
Jag har sett det med mina egna ögon.
Den här filmen är mitt vittnesmål och min framtidsvision.
Det är historien om hur vi kom att begå vårt största misstag.
Och hur, om vi agerar nu, vi kan ställa det till rätta.
Jag är David Attenborough och jag är 93 år.
Jag har haft ett märkvärdigt liv.
Det är först nu som jag inser riktigt hur märkvärdigt.
Jag har haft turen att få utforska vår planets vilda platser.
Jag har rest till jordklotets alla delar.
Jag har upplevt den levande världen direkt i all dess mångfald och under.
Sanningen är att jag inte kan föreställa mig mitt liv på nåt annat sätt.
Jag har alltid haft en passion att utforska, att vara med om äventyr,
att lära mig om den bortomliggande vildmarken.
Och jag lär mig fortfarande.
Lika mycket nu som när jag var pojke.
1937 VÄRLDSBEFOLKNING: 2,3 MILJARDER
KOL I ATMOSFÄREN 280 PPM
ÅTERSTÅENDE VILDMARK: 66 %
Världen såg väldigt annorlunda ut då.
Vi förstod väldigt lite om hur den levande världen fungerade.
Det kallades naturhistoria
för det var i princip vad det handlade om...
...historia.
Det var ett härligt ställe att komma till som pojke
för det här är ett järnstensbrott, men det var nedlagt.
Allt detta var helt öppet, det hade...
...precis upphört att vara ett aktivt stenbrott.
När jag var pojke, ägnade jag all min fritid
åt att leta igenom stenar på såna här ställen...
...efter dolda skatter.
Fossiler.
Den här varelsen heter ammonit.
När den levde bodde den i det här rummet
och spred ut sina tentakler för att fånga sitt byte.
Och den levde för ungefär 180 miljoner år sen.
Den här specifika typen har det vetenskapliga namnet Tiltonicerus,
för den första som nånsin upptäckts hittades nära det här stenbrottet
i Tilton i mellersta England.
Allt eftersom började jag lära mig nåt om jordens evolutionära historia.
Det är, i stort sett, en historia stadd i långsam, stadig förändring.
Under flera miljarder år har naturen skapat förunderliga former,
var och en mer komplex och fulländad än den förra.
Det är ett verkligt komplicerat arbete.
Och sen, varje hundra miljoner år eller så,
efter alla omsorgsfulla processer,
händer nåt katastrofartat, en massutrotning.
Ett stort antal arter försvinner och ersätts av några få.
All evolution förgäves.
Man kan se det. En linje i stenlagren.
En gräns som markerar en djupgående, snabb, global förändring.
Under linjen finns en mångfald av livsformer.
Ovanför, väldigt få.
Det har skett en massutrotning fem gånger i livets fyramiljardåriga historia.
Den senaste gången,
avslutades dinosauriernas tidsålder.
Ett meteoritnedslag utlöste en katastrofartad förändring
i jordens förhållanden.
Sjuttiofem procent av alla arter utrotades.
Livets enda möjlighet var återuppbyggnad.
Under 65 miljoner år har det återkonstruerat den levande världen...
...tills vi kommer till den värld vi känner till...vår tid.
Forskarna kallar den holocen.
Holocen har varit en av de mest stabila perioderna
i vår planets historia.
I 10 000 år har genomsnittstemperaturen inte gått upp eller ner
med mer än en grad Celsius.
Och den rika och blomstrande levande världen omkring oss
har varit avgörande för denna stabilitet.
Fytoplankton på havets yta och enorma gränsöverskridande skogar i norr
har hjälpt till att balansera atmosfären genom att binda kol.
Enorma hjordar på slätterna
har hållit gräsmarkerna rika och produktiva genom att gödsla jorden.
Mangrovträd och korallrev längs med tusentals kilometer kust
har varit barnkammare åt fiskarter
som när de blir vuxna sen beger sig ut på öppna vatten.
Ett tjockt bälte av djungel runt ekvatorn har staplat växt på växt
för att fånga så mycket av solens energi som möjligt,
vilket tillför fukt och syre till de globala luftströmmarna.
Och polarisens omfattning har varit avgörande,
med dess reflektion av solljuset tillbaka från den vita ytan,
vilket kyler ned hela jorden.
Holocens biologiska mångfald tillförde stabilitet.
Och hela den levande världen slog sig till ro i en långsam, pålitlig rytm...
...årstiderna.
På de tropiska slätterna,
brukade de torra och regniga årstiderna bytas om varje år som ett urverk.
I Asien brukade vindarna föra in monsunregnet som på beställning.
I de norra regionerna brukade temperaturen höjas i mars och sätta igång våren,
och fortsätta att vara hög tills den sjönk i oktober och satte igång hösten.
Holocen var vår edens lustgård.
Dess årstidsrytm var så pålitlig
att den gav vår egen art en unik möjlighet.
Vi uppfann jordbruket.
Vi lärde oss att utnyttja årstiderna för att producera grödor.
Historien om den mänskliga civilisationen följde.
Varje generation förmögen att utvecklas och göra framsteg
bara för att den levande världen var pålitlig nog
att förse oss med de förhållanden vi behövde.
Framstegstakten liknade inte nåt som kunde hittas i fossilarkiven.
Vår intelligens förändrade sättet på vilket vi utvecklades.
I det förflutna
var djur tvungna att utveckla fysisk förmåga för att förändra sina liv.
Men för oss räcker det med en idé.
Och den idén kan överföras från en generation till nästa.
Vi förändrade vad en art kunde åstadkomma.
Några årtusenden efter att detta började, växte jag upp i precis rätt ögonblick.
Början av min karriär i 20-årsåldern
sammanföll med ankomsten av globala flygresor.
Så jag fick privilegiet att att vara bland de första
som till fullo fick uppleva den livsrikedom som uppkommit
till följd av Holocens milda klimat.
1954 VÄRLDENS BEFOLKNING: 2,7 MILJARDER
KOL I ATMOSFÄREN: 310 PPM
ÅTERSTÅENDE VILDMARK: 64 %
Vart jag än begav mig var det vildmark.
Gnistrande kusthav.
Vidsträckta skogar.
Enorma gräsmarker.
Man kunde flyga i timmar över de orörda vildmarkerna.
Och där var jag, och jag hade blivit ombedd att utforska de här platserna
och berätta om den naturliga världens under för folk därhemma.
Och till en början var det ganska lätt.
Folk hade aldrig förr sett myrkottar på tv.
De hade aldrig sett sengångare.
De hade aldrig sett centrala Nya Guinea.
Det var den bästa tiden i mitt liv.
Den bästa tiden i våra liv.
Andra världskriget var slut, teknologin förenklade våra liv.
Förändringarnas takt gick allt snabbare.
Ingenting kunde begränsa vår frammarsch.
Framtiden skulle bli spännande.
Den skulle föra med sig allt det vi drömt om.
Det var innan nån av oss var medvetna om att det fanns problem.
1960 VÄRLDENS BEFOLKNING: 3 MILJARDER
KOL I ATMOSFÄREN 315 PPM
ÅTERSTÅENDE VILDMARK: 62 %
Jag besökte Östafrika för första gången 1960.
På den tiden verkade det otänkbart att vi som enda art
en dag skulle ha makten att hota vildmarkens själva existens.
Maasai-ordet "Serengeti" betyder "oändliga slätter."
För de som bor här är det en passande beskrivning.
Man kan befinna sig på ett ställe på Serengeti
och platsen är helt tom på djur,
och sen, morgonen därpå...
...en miljon gnuer.
En kvarts miljon zebror.
En halv miljon gaseller.
Några dagar senare...
...så är de borta.
Bortom horisonten.
Man kan förlåtas om man tror att dessa slätter är ändlösa
när de kan svälja en sån hjord.
Det krävdes en visionär forskare,
Bernhard Grzimek, för att förklara att det inte var sant.
Han och hans son använde ett flygplan för att följa hjordarna bortom horisonten.
De kartlade dem när de rörde sig över floder,
genom skogar och över landgränser.
De upptäckte att Serengeti-hjordarna
krävde en enorm yta av frisk gräsmark för att må bra.
Att utan detta enorma utrymme skulle hjordarna minska
och hela ekosystemet gå sönder.
Det var en uppenbar poäng för mig, vildmarken är långt ifrån obegränsad.
Den är begränsad. Den behöver skyddas.
Och några år senare blev tanken uppenbar för alla.
Fem, fyra, tre, två, ett, noll.
Jag befann mig i en tv-studio när Apollo sköts upp i rymden.
Det var första gången
som en människa hade förflyttat sig tillräckligt långt från jorden
för att se hela planeten.
HEMMAFILMER
Och det här är vad de såg...
...vad vi alla såg.
Vår planet. Sårbar och isolerad.
Det som var så märkvärdigt med det var att världen
faktiskt kunde se på när det hände.
Det var verkligen speciellt att man kunde se vad en man i rymden kunde se
på samma gång som han såg det.
Och jag minns så väl den där första bilden,
Man såg en blå kula.
En blå sfär i mörkret och man insåg att det var jorden.
Och i den där enda bilden fanns hela mänskligheten utan nåt annat,
förutom personen som fanns i rymdfarkosten och tog bilden.
Och det förändrade befolkningens inställning totalt,
jordens befolkning.
Vårt hem var inte gränslöst.
Det fanns en gräns för vår existens.
Det var en återupptäckt av en grundläggande sanning.
Ytterst så är vi bundna och beroende av
den begränsade naturliga världen runtomkring oss.
Denna sanning definierade det liv vi förde i vår förhistoria.
Innan jordbruk och civilisation.
Till och med medan några av oss satte fot på månen,
förde andra just ett sånt liv på planetens mest avlägsna platser.
MAJ, 1971
1971 gav jag mig av för att hitta en isolerad stam i Nya Guinea.
Dessa människor var jägare-samlare, som hela mänskligheten varit innan jordbruket.
De levde i små grupper och tog inte för mycket.
De åt sällan kött.
De resurser de använde förnyade sig själva naturligt.
Med hjälp av sin traditionella teknologi levde de hållbart.
En livsstil som kunde fortsätta effektivt för alltid.
Det stod i skarp kontrast till den värld jag kände till.
En värld som krävde mer för varje dag.
1978 VÄRLDENS BEFOLKNING: 4,3 MILJARDER
KOL I ATMOSFÄREN: 335 PPM
ÅTERSTÅENDE VILDMARK: 55 %
Jag ägde senare delen av 1970-talet åt att resa runt i världen,
och göra en serie jag länge drömt om vid namn Life on Earth.
Historien om livets evolution och dess mångfald.
Den filmades i 39 länder.
Vi filmade 650 arter,
och färdades 241 400 mil.
Det är den sortens engagemang som krävs
om man ens vill börja med att skapa ett porträtt av den levande världen.
Men det var märkbart
att vissa av dessa djur började bli svårare att hitta.
JANUARI, 1978
När jag filmade med bergsgorillorna
fanns det bara 300 kvar i en avlägsen djungel i Centralafrika.
Bebisgorillor var högvaluta
och tjuvjägare kunde döda ett dussin vuxna för att få en.
Jag kom så nära som jag gjorde för att gorillorna var vana vid människor.
De kunde bara hållas vid liv genom att parkvakter stannade hos dem varje dag.
Den utrotningsprocess jag sett som pojke ...i stenarna,
blev jag nu medveten om runt omkring mig.
Mot djur jag var bekant med.
Våra närmaste släktingar.
Och vi var ansvariga.
Det avslöjade en bister verklighet.
När en art väl blivit vår måltavla,
fanns det ingenstans på jorden som den kunde gömma sig.
Valar slaktades av industriella valfångstfartyg på 1970-talet.
De största valarna, blåvalarna,
var bara några tusen till antalet då.
De var nästan omöjliga att hitta.
Vi hittade knölvalar utanför Hawaii endast genom att lyssna efter deras sång.
FEBRUARI 1978
För ett ögonblick sen gjorde vi den här upptagningen
med en undervattensmikrofon här i Stilla havet nära Hawaii.
Lyssna bara på det här.
Upptagningar som dessa avslöjar att knölvalarnas sånger
är långa och komplexa.
Knölvalar som lever i samma område lär sig sina sånger av varandra.
Och sångerna har distinkta teman och variationer som utvecklas gradvis.
Deras sorgliga sånger var nyckeln
till att förändra folks uppfattning om dem.
Hallå, Boctok. Vi är kanadensare.
Var snäll och sluta döda valarna.
Djur som inte hade setts som mer än en kött- och oljekälla
blev personligheter.
Vi är män och kvinnor och vi för barnens talan
och vi säger alla: "Var snäll och sluta döda valarna."
Vi har jagat djur till utrotning många gånger i vår historia,
men nu när det var synligt var det inte längre acceptabelt.
Dödandet av valar gick från skörd till brott.
SLUTA DÖDA VÅRA VALAR
Ett kraftfullt gemensamt samvete hade plötsligt dykt upp.
Ingen ville att djur skulle utrotas.
Människor började bry sig om den naturliga världen...
...allt eftersom de gjordes medvetna om den.
Och nu hade vi medlen för att göra folk medvetna världen över.
När Life on Earth sändes 1979 hade jag fyllt 50 år.
Antalet människor på planeten hade fördubblats...
...sen jag föddes.
Du och jag tillhör den mest utbredda och dominanta djurarten på jorden.
Vi är definitivt det mest antalsrika stora djuret.
Idag är vi runt omkring 4 miljarder
och vi har nått den här positionen med blixthastighet.
Allt har hänt de senaste 2 000 åren.
Vi tycks ha brutit oss loss från de begränsningar
som har styrt aktiviteter och antal hos andra djur.
Vi hade brutit oss loss.
Vi var åtskilda från resten av livet på jorden.
Vi levde ett annat sorts liv.
Våra rovdjur var eliminerade.
De flesta av våra sjukdomar var under kontroll.
Vi hade löst hur man producerar mat på beställning.
Det fanns ingenting kvar som begränsade oss.
Ingenting som stoppade oss.
Om vi inte stoppade oss själva...
...skulle vi fortsätta att konsumera jorden tills vi hade använt upp den.
Att rädda individuella arter eller till och med grupper av arter
skulle inte räcka.
Gamla livsmiljöer skulle snart börja försvinna.
Jag har förstahandsvittnesmål från raseringen av en livsmiljö i Sydostasien.
JULI 1956
På 1950-talet var tre fjärdedelar av Borneo täckt med regnskog.
Vi hörde ett brak i grenarna ovanför.
Och där, bara ett tjugotal meter bort,
såg vi en stor lurvig röd figur svänga i träden.
Orangutangen.
Vid århundradets slut
hade Borneos regnskog minskat med hälften.
Regnskogar är särskilt värdefulla livsmiljöer.
Mer än halva antalet landarter lever här.
De är platser där evolutionens designtalang svävar högt.
Många av de miljontals arterna i skogen existerar i små antal.
Varenda en spelar en avgörande roll.
Orangutangmödrar måste tillbringa tio år med sina barn,
och lära dem vilka frukter som är värda att ätas.
Utan denna träning,
skulle de inte fullborda sin roll som fröspridare.
Kommande generationers trädarter skulle vara i fara.
Och trädvariation är nyckeln till regnskogen.
I ett enda litet stycke tropisk regnskog,
kan det finnas 700 olika trädarter,
lika många som i hela Nordamerika.
Och detta är vad vi gjort med den svindlande mångfalden.
En monokultur av oljepalm.
En livsmiljö som är död i jämförelse.
Och ni ser den här gröna gardinen där det ibland sitter fåglar.
Och man tror kanske att det är okej.
Men om man reser i helikopter
så är det en remsa nästan en kilometer lång.
Och bortom den remsan,
så finns det bara ordnade rader av oljepalmer.
Det finns ett dubbelt incitament att hugga ner skogar.
Människor drar nytta av virket.
Och sen drar de nytta av att odla marken som är kvar.
Vilket är anledningen till att vi huggit ner tre biljoner träd världen över.
Hälften av världens regnskogar har redan skövlats.
Det som vi ser hända idag
är bara det senaste kapitlet i en global process som pågått i årtusenden.
Borneos avskogning har minskat orangutangpopulationen
med två tredjedelar sen jag först såg en för sextio år sen.
Vi kan inte hugga ner regnskogar för evigt,
och allt som vi inte kan göra för evigt är, per definition, ohållbart.
Om vi gör sånt som är ohållbart
ackumuleras skadorna till slut och når en punkt där hela systemet kollapsar.
Inget ekosystem, oavsett hur stort, går säkert.
Till och med ett som är lika stort som oceanen.
Denna livsmiljö utgjorde ämnet i serien The Blue Planet
som vi filmade under det sena 90-talet.
1997 VÄRLDENS BEFOLKNING: 5,9 MILJARDER
KOL I ATMOSFÄREN 360 PPM
ÅTERSTÅENDE VILDMARK: 46 %
Det var en förvånande vision av en totalt okänd värld.
En värld som hade existerat sen tidernas begynnelse.
Alla sorters ting som man inte hade en aning om nånsin hade existerat,
i en mängd färger, alla otroligt vackra.
Och allihop helt ostörda av ens närvaro.
Under stora delar av dess utbredning är havet i stort sett tomt.
Men på vissa ställen finns hotspots
där strömmar för med sig näringsämnen till ytan
och sätter igång en explosion av liv.
På såna ställen dyker enorma stim av fisk upp.
Problemet är att våra fiskeflottor
är precis lika bra på hitta dessa hotspots som fiskarna.
När de gör det kan de lätt samla ihop de koncentrerade stimmen.
Det var först på 1950-talet som stora flottor
först gav sig ut på internationella vatten...
...för att skörda fångsten från den öppna oceanen över hela jorden.
Trots det har de avlägsnat 90 % av de stora fiskarna i havet.
Först så fångade de massor av fisk i näten.
Men inom bara några år,
kom näten tillbaka tomma världen över.
Fisket blev snabbt så utarmat
att länder började subventionera flottorna för att hålla igång industrin.
Utan stora fiskar och andra marina rovdjur
haltar den oceaniska näringscykeln.
Rovdjuren hjälper till att behålla näringsämnen i oceanens solbelysta vatten
och återvinna dem så att de kan användas igen och igen av plankton.
Utan rovdjur
försvinner näringsämnena ner i djupen i århundraden
och hotspots blir färre och färre.
Havet börjar dö.
Även på grunt vatten började havslivet falla sönder.
Blue Planets filmteam snubblade 1998
över nånting som var relativt okänt vid tidpunkten.
Korallrev höll på att bli vita.
Den vita färgen orsakas av att korallen driver ut alger
som lever symbiotiskt i dess kropp.
När man först ser det,
kan man tycka att det är vackert men så inser man att det är tragiskt.
För det man ser är skelett.
Skelett av döda varelser.
Den vita korallen kvävs till slut av tång.
Och revet förvandlas från sagoland...till ödemark.
Blekningen var först ett mysterium.
Men forskarna började upptäcka att på många ställen där blekning inträffade
så höll havet på att bli varmare.
Under en längre tid
hade klimatforskare varnat för att planeten skulle bli varmare
eftersom vi eldade fossila bränslen och släppte ut koldioxid
och andra växthusgaser i atmosfären.
En markant förändring i atmosfäriskt kol
har alltid varit oförenligt med en stabil jord.
Det figurerade i alla jordens fem massutrotningar.
Under tidigare skeenden
hade det tagit vulkanisk aktivitet upp till en miljon år
att dra upp tillräckligt mycket kol ur jordens inre för att utlösa en katastrof.
Genom att bränna en miljon års levande organismer
på samma gång, som kol och olja,
har vi lyckats göra det på mindre än 200 år.
Den globala lufttemperaturen hade varit relativt stabil fram till 90-talet.
Men nu verkade anledningen vara att havet
hade absorberat mycket av överskottsvärmen vilket dolde vår påverkan.
Det var den första indikationen för mig,
att jordens balans började rubbas.
Den mest avlägsna av alla livsmiljöer
existerar längst upp i norr och längst ner i söder.
Jag har besökt polarregionerna under många årtionden.
De har alltid utgjort en plats bortom fantasin.
Med ett landskap olikt nåt annat på jorden.
Och unika arter anpassade till ett liv i en extrem miljö.
Men den avlägsna världen håller på att förändras.
I min livstid har jag upplevt hur de arktiska somrarna blivit varmare.
Vi har anlänt till platser,
och förväntat oss att hitta vidder av havsis men inte hittat nån.
Vi har kunnat resa med båt
till öar som förr var omöjliga att ta sig till
eftersom de var permanent instängda i isen.
Då Frozen Planet sändes 2011
var skälen till förändringarna väl etablerade.
Oceanen har sen länge varit oförmögen att absorbera
all den överskottsvärme som våra aktiviteter orsakar.
Resultatet blir att den globala genomsnittstemperaturen
är en grad Celsius varmare än när jag föddes.
Den snabbaste förändringshastigheten på 10 000 år.
Sommarisen i Arktis har minskat med 40 % på 40 år.
Vår planet förlorar sin is.
Detta mest orörda och avlägsna ekosystem är på väg mot en katastrof.
Vårt avtryck är nu verkligt globalt.
Vår påverkan verkligt djupgående.
Vårt blinda angrepp på planeten
har slutligen kommit att ändra den levande världens själva grundvillkor.
Vi har överfiskat 30 % av fiskebestånden till kritiska nivåer.
Vi hugger ner 15 miljarder träd varje år.
Genom att fördämma, förorena och överutvinna jordens floder och sjöar
har vi minskat storleken på färskvattenspopulationer med över 80 %.
Vi byter ut det vilda mot det tama.
Hälften av den bördiga jorden på vår planet är nu jordbruksland.
Sjuttio procent av planetens alla fåglar är hushållsfåglar.
Av vilka majoriteten är höns.
Vi står för över en tredjedel av däggdjurens vikt.
Ytterligare 60 % är de djur vi föder upp för att äta.
Resten, från möss till valar, utgör bara fyra procent.
Detta är nu vår planet,
styrd av människan för människan.
Det finns nästan inget kvar för resten av den levande världen.
Sen jag började filma på 1950-talet,
har, i genomsnitt, vilddjurspopulationerna mer än halverats.
Jag tittar på de bilderna nu och inser att
även om jag som ung man kände att jag var ute i vildmarken
och upplevde den orörda naturliga världen...
...så var det en illusion.
Skogarna, slätterna och haven höll redan på att tömmas.
Så, världen är inte så vild som den brukade vara.
Vi har förintat den. Inte bara förstört den.
Jag menar, vi har helt och hållet... förintat den världen.
Den icke-mänskliga världen är borta.
Människan har invaderat världen.
Det är mitt vittnesbörd.
En historia om global nedgång under en enda livstid.
Men det slutar inte där.
Om vi fortsätter på vår nuvarande kurs,
kommer skadegörelsen som varit det övergripande draget under min livstid
att överskridas av den skadegörelse som kommer härnäst.
2020 VÄRLDENS BEFOLKNING: 7,8 MILJARDER
KOL I ATMOSFÄREN 415 PPM
ÅTERSTÅENDE VILDMARK: 35 %
Vetenskapen förutspår att om jag föddes idag,
så skulle jag bli vittne till det följande.
2030-talet
Amazonas regnskog, nedhuggen tills den inte länge producerar nog med fuktighet
degraderar till en torr savann,
med en katastrofartad förlust av arter som följd...
...och förändring av den globala vattencykeln.
Samtidigt blir Arktis isfritt på sommaren.
Utan det vita istäcket,
kommer mindre av solens energi att reflekteras tillbaka ut i rymden.
Och hastigheten av den globala uppvärmningen ökar.
2040-talet
Över jordens norra delar, tinar den frysta marken och frigör metan.
En växthusgas som är många gånger starkare än koldioxid.
Den accelererar klimatförändringarna drastiskt.
2050-talet
Medan oceanen fortsätter att värmas upp och bli allt surare,
dör korallreven över hela världen.
Fiskbestånden slås ut.
2080-talet
Kris för den globala matproduktionen, jordarna är förbrukade av överanvändning.
Pollinerande insekter försvinner.
Och vädret blir mer och mer oberäkneligt.
2100-talet
Vår planet blir fyra grader varmare.
Stora delar av jorden är obeboelig.
Miljontals människor blir hemlösa.
En sjätte massutrotning...
...har redan börjat.
Det här är en serie envägsdörrar...
...som för med sig oåterkallelig förändring.
Inom omfånget av nästa livstid,
kommer tryggheten och stabiliteten av Holocen,
vår edens lustgård...
...att vara borta.
FN:S KLIMATFÖRÄNDRINGSKONFERENS, 2018
Vi står inför en människoframkallad global katastrof.
Vårt största hot på tusentals år.
Om vi inte agerar,
så är en kollaps av våra civilisationer
och utrotningen av en stor del av den naturliga världen snart här.
Men ju längre vi låter det vara,
desto svårare blir det att göra nåt åt det.
IMF VÅRMÖTEN, 2019
Och du kunde så lätt pensionera dig.
Men du vill nu förklara för oss vilken fara vi befinner oss i.
Och, på ett sätt, så önskar jag att jag inte var inblandad i den här kampen.
För jag önskar att kampen inte skulle finnas eller vara nödvändig.
Men jag har haft en otrolig tur och fantastiska förmåner.
Och jag skulle verkligen känna mig hemskt skyldig...
...om jag såg vilka problemen var och beslöt att ignorera dem.
Att klättra över de tätt packade kropparna är enda sättet att ta sig runt hopen.
De under kan krossas till döds.
Vi står inför en kollaps av den levande världen.
Just det som möjliggjort vår civilisation.
Det som utgör varje beståndsdel i de liv vi för.
Ingen vill att det här ska hända.
Ingen har råd att låta det hända.
Så vad gör vi?
Det är ganska enkelt.
Det har stirrat oss i ansiktet hela tiden.
För att återföra stabilitet till vår planet
måste vi återföra dess biologiska mångfald.
Just det som vi har avlägsnat.
Det är enda vägen ur den kris vi har skapat.
Vi måste göra världen vild igen.
Att göra den vild igen är lättare än man kan tro.
Och de förändringar vi måste göra
kommer att vara till nytta för oss själva och efterkommande generationer.
Om ett århundrade kan vår planet vara en vild plats igen.
Och jag ska berätta hur.
Alla andra arter på jorden uppnår sin maximala population efter ett tag.
Det antal som kan klara sig på de naturresurser som finns.
Utan nåt som kan begränsa oss
har vår befolkning ökat dramatiskt under min livstid.
Enligt nuvarande prognoser,
kommer vi att vara 11 miljarder på jorden 2100.
Men det är möjligt att sakta ner,
även stanna befolkningstillväxten långt innan den når den punkten.
Japans levnadsstandard
klättrade snabbt under 1900-talets andra hälft.
Medan sjukvård och utbildning förbättrades,
växte människors förväntningar och möjligheter,
och födelseantalet sjönk.
1950 fick en japansk familj vanligtvis tre eller fler barn.
1975 var genomsnittet två.
Resultatet är att befolkningen nu har stabiliserats
och knappt förändrats sen millennieskiftet.
Det finns tecken på att detta skett världen över.
Allt eftersom nationer utvecklas väljer familjer att skaffa färre barn.
Antalet barn som föds världen över varje år
håller på att plana ut.
En viktig orsak till att befolkningen fortfarande växer
är att många av oss lever längre.
Nån gång i framtiden
kommer den mänskliga befolkningen att nå kulmen för första gången.
Ju fortare det sker,
desto lättare blir det att göra allt vi måste göra.
Genom att anstränga oss för att lyfta människor ur fattigdom,
ge alla tillgång till sjukvård,
och få speciellt flickor att gå i skolan så länge det är möjligt,
kan vi få den att nå kulmen snabbare och på en lägre nivå.
Varför skulle vi inte vilja göra det här?
Att ge människor större livsmöjligheter,
är vad vi vill göra ändå.
Tricket är att höja levnadsstandarden runt om i världen
utan att öka vår påverkan på samma värld.
Det kanske låter omöjligt,
men det finns sätt att göra det på.
Den levande världen är i princip soldriven.
Jordens växter
fångar upp tre biljoner kilowatt-timmar av solenergi om dagen.
Det är nästan 20 gånger den energi vi behöver...bara från solljus.
Föreställ er att vi fasade ut fossila bränslen
och drev vår jord på naturens eviga energier.
Solljus, vind, vatten och geotermisk.
Vid seklets slut,
var Marocko beroende av importerad olja och gas för all sin energi.
Idag genererar landet 40 % av sin energi på hemmaplan
från ett nätverk av förnybara kraftverk inklusive världens största solfångarpark.
Belägen i utkanten av Sahara,
och transporterad i kablar till södra Europa,
skulle Marocko kunna bli en exportör av solenergi år 2050.
Förnybara energikällor förutspås bli världens största energikällor.
Men vi kan göra dem till den enda källan.
Det är galet att våra banker och pensioner investerar i fossila bränslen...
...när det är just dessa
som sätter den framtid vi sparar till, på spel.
En förnybar framtid kommer att vara fylld med fördelar.
Energi överallt kommer att bli billigare.
Våra städer blir renare och tystare.
Och förnybar energi tar aldrig slut.
Den levande världen kan inte fungera utan ett friskt hav och det kan inte vi heller.
Havet är en avgörande bundsförvant i vår kamp för att minska kol i atmosfären.
Ju mer mångfald det innehåller, desto bättre gör det just det jobbet.
Och självklart är havet viktigt för oss som matkälla.
Fisket är världens största vildskörd.
Och om vi gör det rätt, kan det fortsätta...
...för att alla vinner.
Ju mer frisk den marina livsmiljön är,
desto mer fisk blir det, och desto mer blir det att äta.
Palau är en Stillahavsnation
som är beroende av sina korallrev för fiske och turism.
När fiskebestånden började minska
svarade palauborna med att begränsa fisket
och förbjuda det helt från många områden.
Skyddade fiskpopulationer blev snart så friska
att de spillde över på områden som var öppna för fiske.
Resultatet har blivit att
fiskeförbudszonerna har ökat fångsten för de lokala fiskarna,
medan korallreven fått en chans att återhämta sig.
Tänk er att vi åtog oss en liknande strategi världen över.
Enligt uppskattningar skulle fiskeförbud i en tredjedel av våra kusthav
räcka för att förse oss med all den fisk vi nånsin skulle behöva.
I internationella vatten,
försöker FN skapa den största fiskeförbudszonen av alla.
I ett slag skulle detta omvandla det öppna havet
från en plats utarmad av subventionerade fiskeflottor
till en vildmark som kan hjälpa oss att tackla klimatförändringarna.
Världens största vildmarksreserv.
För att göra mark vild igen...
...måste vi radikalt minska våra jordbruksområden,
så att vi kan skapa utrymme för den återvändande vildmarken.
Det snabbaste och mest effektiva sättet att göra det på är att ändra vår diet.
Stora köttätare är sällsynta i naturen
eftersom det krävs mycket byte för att föda dem.
För varje enskilt rovdjur på Serengeti,
finns det mer än 100 bytesdjur.
När än vi väljer en köttbit,
så kräver vi ovetandes ett enormt utrymme.
Planeten kan inte försörja miljarder med stora köttätare.
Det finns helt enkelt inte plats.
Om vi alla åt en i stort sett växtbaserad diet
så skulle vi bara behöva hälften av den mark vi använder för tillfället.
Och för att vi då skulle behöva ägna oss åt att odla växter,
kunde vi väsentligt öka avkastningen på marken.
Nederländerna är ett av världens mest folktäta länder.
Det är fullt av små familjejordbruk utan utrymme för expansion.
Holländska bönder har blivit experter på att få ut mesta möjliga av varje hektar.
De gör det alltmer på ett hållbart sätt.
En tiofalt höjd avkastning på två generationer tillsammans med mindre vatten
färre pesticider, mindre gödselmedel och mindre kolutsläpp.
Trots sin storlek
är Nederländerna nu världens andra största matproducent.
Det är helt möjligt för oss att använda både låg- och högteknologiska lösningar
för att producera mycket mer mat på mycket mindre mark.
Vi kan börja med att producera mat på nya ställen.
Inomhus, inom städer.
Även på platser där det inte finns nån mark alls.
Allt eftersom vi förbättrar vår jordbruksstrategi
kommer vi att börja återlämna den mark som vi jagat
ända sen vi började med jordbruk,
vilket är avgörande eftersom vi har ett akut behov av all ledig mark.
Skogar är fundamentala koncept för vår planets återhämtning.
De är den bästa teknologi naturen har för att binda kol.
Och de är center för mångfald.
Återigen, så samarbetar de två.
Ju vildare och mer mångfaldiga skogarna är,
desto mer effektivt absorberar de kol från atmosfären.
Vi måste omedelbart sätta stopp för avskogning överallt...
...och odla grödor som palmolja och soja på mark som avskogats för länge sen.
Det finns det gott om, trots allt.
Men vi kan bättre än så.
För hundra år sen var över tre fjärdedelar av Costa Rica täckt av skog.
På 1980-talet hade okontrollerad skövling reducerat den till en fjärdedel.
Regeringen beslöt att gripa in,
och erbjuda bidrag till landägare för att återplantera infödda träd.
På bara 25 år,
täcker skogen återigen halva Costa Rica.
Tänk om vi kunde åstadkomma detta globalt.
Återkomsten av träden skulle absorbera
så mycket som två tredjedelar av kolutsläppen
som har pumpats ut i atmosfären från alla våra aktiviteter.
Med allt detta
finns en huvudprincip.
Naturen är vår största bundsförvant och vår största inspiration.
Vi måste bara göra det som naturen alltid gjort.
Den kom på livets hemlighet för länge sen.
I den här världen kan en art bara frodas...
...när allt runt omkring också frodas.
Vi kan lösa de problem vi står inför
genom att omfatta denna verklighet.
Om vi tar hand om naturen
tar naturen hand om oss.
Det är nu dags för vår art att sluta upp att bara växa.
Att etablera ett liv på vår planet i balans med naturen.
Att börja frodas.
När man tänker på det, så avslutar vi en resa.
För tiotusen år sen som jägare-samlare,
levde vi ett hållbart liv för det var det enda alternativet.
Alla dessa år senare, är det återigen det enda alternativet.
Vi måste återupptäcka...
...hur man blir hållbar.
Att flytta oss från att vara avskild från naturen
till att återigen bli en del av naturen.
Kvällens program är ganska annorlunda.
Om vi kan förändra vårt sätt att leva på jorden,
så kan vi se en alternativ framtid.
I denna framtid,
upptäcker vi sätt att dra nytta av mark som hjälper snarare än hindrar vildmarken.
Sätt att fiska våra hav som låter dem snabbt återhämta sig och bli levande igen.
Och sätt att skörda våra skogar på ett hållbart sätt.
Vi kommer äntligen att lära oss arbeta med naturen istället för mot den.
När allt kommer omkring, efter en livstid av att ha utforskat den levande världen,
är jag säker på en sak.
Det här handlar inte om att rädda vår planet...
...det handlar om att rädda oss själva.
Sanningen är att med eller utan oss skulle den naturliga världen återuppbyggas.
Under de 30 år sen evakueringen av Tjernobyl,
har vildmarken återtagit sin plats.
Idag har skogen tagit över staden.
Det är en fristad för vilda djur som är väldigt ovanliga på annat håll.
Och ett kraftfullt bevis på att oavsett hur allvarliga våra misstag är,
kommer naturen alltid att övervinna dem.
Den levande världen uthärdar.
Vi människor kan inte anta samma sak.
Vi har kommit så här långt
för att vi är de smartaste varelser som nånsin har levat.
Men för att fortsätta krävs mer än intelligens.
Vi behöver visdom.
Det finns många skillnader mellan människorna och resten av jordens arter,
men en som uttryckts är att vi ensamma kan föreställa oss framtiden.
Under en lång tid har jag, och kanske du, fruktat den framtiden.
Men det blir nu uppenbart att allt inte är jämmer och elände.
Det finns en chans för oss att gottgöra,
att fullborda vår resa av utveckling, att hantera vår påverkan,
och att än en gång bli en art i balans med naturen.
Allt vi behöver är viljan att göra det.
Vi har en möjlighet nu att skapa ett perfekt hem åt oss själva,
och återbörda den rika, friska och fantastiska värld vi ärvde.
Föreställ er det.
DEN HÄR FILMEN ÄR DAVID ATTENBOROUGHS VITTNESMÅL.
VEM MER BEHÖVER SE DEN?
Undertexter: Sara Ritzén Awunor