NETFLIX PRESENTERER
Jeg vurderer å gjøre det slutt.
Når denne tanken kommer, blir den.
Den fester seg. Den blir. Den dominerer.
Det er ikke mye jeg kan gjøre med det. Den forsvinner ikke.
Den er der om jeg liker det eller ei, når jeg spiser og legger meg.
Den er der når jeg sover og våkner.
Den er alltid der. Alltid.
Jeg har ikke tenkt på det lenge.
Tanken er ny.
Men den føles også gammel.
Når dukket den opp?
Hva om tanken ikke begynte hos meg, men ble plantet i hodet mitt?
Er en usagt idé uoriginal?
Kanskje jeg har visst det hele tiden.
Kanskje det alltid skulle ende slik.
Jake sa en gang:
"Noen ganger er tanken nærmere sannheten enn handlingen.
Du kan si og gjøre hva som helst, men du kan ikke forfalske tanken."
Veien er for det meste tom.
Det er stille her. Tomt.
Mer enn forventet.
Så mye å se, men ikke mange folk. Ikke mange bygninger eller hus.
Himmel.
Trær, åkrer, gjerder.
Veien med gruskanter.
"Vil du ta en kaffe?" "Det går bra", sier jeg.
"Siste sjanse før det blir skikkelig landlig."
Jeg besøker Jakes foreldre for første gang.
Eller jeg skal gjøre det.
Jake, kjæresten min. Han har ikke vært kjæresten min lenge.
Det er vår første tur sammen. Vår første lange kjøretur.
Så det er rart at jeg føler nostalgi for forholdet vårt, for ham, for oss.
Jeg burde glede meg til det første av mange treff.
Men det gjør jeg ikke i det hele tatt.
Jeg har sett flere fjøs på denne turen enn på årevis. Kanskje i hele mitt liv.
Alle ser like ut.
Noen kyr, hester, sauer, åkrer.
Og låver.
For en stor himmel.
Føles som om jeg har kjent Jake lenger enn jeg har.
Hvor lenge har det gått?
En måned? Seks uker, kanskje syv.
Jeg burde vite nøyaktig. Jeg sier syv uker.
Antagelsene stemmer. Frykten min vokser. Nå er tiden inne…
Vi har et ekte bånd.
En sjelden og intens forbindelse.
Jeg har aldri opplevd maken.
…vokser. Det er på tide å svare. Bare ett spørsmål.
Ett spørsmål å svare på.
Det snør!
Vinteren kommer!
Jepp.
Se på himmelen.
Jeg vurderer å gjøre det slutt.
-Hva? -Hva?
-Sa du noe? -Nei, jeg tror ikke det.
-Rart. -Ja.
Jeg vurderer å gjøre det slutt.
Hva er poenget med å fortsette slik?
Jeg vet hva det går ut på.
Jake er en hyggelig fyr, men…
Det går ingen steder. Jeg har visst dette lenge.
Kanskje det er menneskets natur å fortsette likevel.
Alternativet krever for mye energi.
Besluttsomhet.
Folk blir i usunne forhold fordi det er lettere.
Grunnleggende fysikk. Et objekt i bevegelse forblir i bevegelse.
Folk pleier å bli i forhold etter utløpsdatoen.
Det er Newtons første følelseslov.
Vil du stoppe og ta en kaffe eller noe, en matbit?
Det blir landlig ganske fort nå.
-Det går bra. -Er du sikker?
Jeg vil ikke ødelegge appetitten.
Ok.
Moren min har ikke følt seg bra i det siste.
-Jeg er lei for det. -Så kanskje det ikke blir mye mat,
hun orker kanskje ikke å lage noe.
-Hun har ikke vært frisk. -Hva feiler det henne?
Jeg sier bare at det er greit...
...hvis du vil stoppe og spise.
Med tanke på apetitten.
Det er kanskje til og med lurt.
-Det går bra. -Ok.
Bli med meg, og aksepter Jesus i deres hjerter.
For Jesaja 1:18 forteller oss:
Om deres synder er som purpur, skal de bli hvite som snø.
De gleder seg veldig til å treffe deg.
Jeg vil ikke at du skal få galt inntrykk.
-Jeg har fortalt mye om deg. -Hyggelig å høre.
Jeg gleder meg til å møte dem.
Kanskje det er urettferdig av meg å bli med på denne turen
når jeg er så usikker på fremtiden vår.
Å møte kjærestens foreldre er det beryktede neste steget.
Jeg har ikke fortalt mine at jeg er sammen med Jake.
Jeg har aldri og vil aldri nevne ham.
Hun har ikke følt seg bra.
Å bli gammel er ikke for sveklinger, som Bette Davis sa.
Det er sant, selv om man kan føle at ordet "pyse"…
-Selvsagt. -…som nedsettende.
Det var en annen tid.
Det er vel nysgjerrighet.
Jake er vanskelig å forstå.
Kanskje det er et vindu inn i opphavet hans.
Eplet faller ikke langt fra stammen.
Liker du Wordsworth?
-Wordsworth? -William Wordsworth, poeten.
Jeg vet ikke mye om ham. Hvorfor spør du?
Jeg tenker bare på ham av en eller annen grunn.
Det dukket bare opp.
Hans dikt Ode: Intimations of Immortality from Recollections of Early Childhood.
Herregud, er det tittelen?
-Høres ut som et helt dikt. -Vel…
-Jeg vurderer… -Wordsworth er flink med ord.
Treffende.
Vil du høre hvordan det begynner?
Jeg liker ikke metaforer.
Det betyr mye for meg.
Wordsworth skrev en rekke dikt til en kvinne som het Lucy.
Som meg!
En vakker, idealisert kvinne som dør ung.
Jøss.
Det er bare navnet som er likt.
Og at dere er perfekte, selvsagt.
Det er veldig søtt.
Det er bare…
Hvem er det?
Det er bare en venn. Jeg svarer ikke.
-Bare gjør det. -Det går bra.
Det er greit for meg.
Så du husken vi nettopp passerte?
-Husken? -Det var rart.
Et nytt huskestativ foran et forlatt hus.
-Jeg så det ikke. -Hva?
-Jeg så det ikke. -Hvorfor var det der?
Ingen har bodd der på årevis.
Kanskje noen flytter inn og tok med seg huskestativet først?
Det virker som en usannsynlig hendelsesrekke.
For å ha noe barna kan gjøre mens foreldrene gjør huset klart.
Rart.
-De sier det kan være en god del snø. -Ja?
De spår det.
Tror du vi bør snu?
Jeg har mye jobb i morgen.
-Jeg må hjem i kveld. -Det går nok bra.
Jeg har kjetting i bagasjerommet.
-Hva jobber du med? -Jeg har en innlevering på onsdag.
Hvilken da?
Mottakelighet for rabiesinfeksjon i nerveceller i dorsale rotganglier.
I trigeminusgangliet også?
Ja, nettopp.
Poeng til meg.
Interessert og kunnskapsrik i kjærestens arbeid.
Poeng til Jake.
Hvordan går oppgaven?
Ingensteder.
Jeg må tilbake i kveld og sette i gang i morgen.
Jeg får deg hjem! Kjetting.
Kjetting.
Ja, jeg liker Jake.
Og han er utdannet.
Feltene er ulike, men han er nysgjerrig og holder følge.
Det er bra. Det er en fordel.
Og han er søt på en klønete måte.
Vi er interessante sammen også. Folk ser på oss når vi er sammen.
Hvem er det paret? Ingen ser på meg alene.
Og ikke Jake heller.
Jake sier han føler det.
Han føler seg usynlig.
Vil du høre på noe?
Unnskyld, hva?
Jeg spurte om du vil høre på musikk?
Ja visst.
Det er dårlig dekning så langt ute.
Det er en rar sang.
-Her ute i gokk. -Den er fra Oklahoma!
Musikalen.
Jeg visste ikke at du likte musikaler.
Jeg gjør ikke det.
Jeg vet bare om noen musikaler.
Oklahoma, Phantom, Carousel, South Pacific,
Guys and Dolls, Flower Drum Song, Wicked,
How to Succeed in Business Without Really Trying, Music Man,
Pajama Game, Cabaret,
The Lion King, Grease, The King and I, The Sound of Music,
Pal Joey, Charley's Aunt, On The Town,
My Fair Lady.
Men jeg kan Oklahoma best.
De setter den opp ganske ofte av åpenbare grunner.
Hvem gjør det?
Noen ganger ser jeg barn som var i tidligere produksjoner.
På matbutikken, de jobber i butikker i byen.
De er eldre nå.
Hun har en sunn holdning.
Bra for henne.
Hun protesterer for mye.
Vi har alle vært der.
Hvor?
Protesterer for mye om hvor bra alt er.
Derfor liker jeg bilturer.
Det er godt å minne deg selv på at verden er større enn inni hodet ditt.
Ikke sant?
-Perspektiv. -Perspektiv.
Det er vakkert her ute.
På en dyster, hjerteskjærende måte.
Hva var den siste bilturen jeg var på?
Jeg burde huske, men jeg klarer ikke. Jeg kommer ikke på noe.
Jeg sliter med å huske mye for tiden.
Liker du denne typen landskap?
Ja, det er vakkert. Det er melankolsk.
Jeg liker det.
Det er poeten i deg.
Ja. Jeg antar det.
Kanskje, jeg vet ikke.
Har du jobbet med noe?
Jeg ble nettopp ferdig med noe.
Ja. Jeg vet ikke.
-Kan jeg høre det? -Du kan lese det.
Jeg liker å høre det i stemmen din, og du er flink til å resitere.
Ikke egentlig, men takk.
Det passer til det poetiske landskapet.
Jeg føler ikke for å fremføre…
Det får tiden til å gå.
Jeg vil ikke kjede deg.
Det heter "Bonedog".
"Å komme hjem er fryktelig…
…om hundene slikker ansiktet ditt eller ikke,
om du har en kone
eller bare en koneformet ensomhet som venter på deg.
Å komme hjem er fryktelig ensomt…
…så du tenker på det undertrykkende barometriske trykket
der du nettopp kom fra med kjærlighet
fordi alt er verre når du er hjemme.
Du tenker på skadedyret som klamrer seg til gresstråene,
timevis på veien, veihjelp og iskrem
og de spesielle formene til visse skyer
og stillhet med lengsel fordi du ikke ville tilbake.
Å komme hjem er…
…bare fryktelig.
Og hjemmets stillhet
og skyene bidrar bare til det generelle ubehaget.
Skyer, som de er, er faktisk mistenkelige.
De er laget av et annet materiale enn dem du etterlot.
Du ble selv laget av et annet skyaktig materiale,
returnert, rester, dårlig møtt i måneskinn,
ulykkelig for å være tilbake, slapp på feil plass.
Rynkete klær, råtne, slitt.
Du drar hjem igjen,
månelandet, fremmed.
Jordens gravitasjonstrekk er doblet,
løsner skolissene dine
og skuldrene dine,
risser bekymring i din panne.
Du kommer hjem dypere,
en tørr brønn koblet til morgendagen av en skrøpelig del av…
…uansett.
Du sukker inn i angrepet fra identiske dager,
en kan like godt, denne gangen.
Vel…
…du er uansett tilbake.
Solen går opp og ned som en sliten hore,
været er ubevegelig som et brukket lem mens du bare blir eldre.
Ingenting rører seg, bare tidevannet i kroppen din.
Blikket ditt tilsløres, du bærer været med deg,
den store blåhvalen, et skjelettmørke.
Du kommer tilbake
med røntgenblikk.
Øynene dine har blitt til sult.
Du kommer hjem med mutantgavene dine
til et hus av bein.
Alt du ser nå,
alt sammen…
…bein."
Jøss.
Jøss kan gi utrykk for mye.
Jeg innså det nå.
Det betyr at…
Det kan bety at du elsker det,
eller at ord ikke kan beskrive hvor dårlig det er.
Jeg elsker det.
Det er fantastisk.
Det er som…
…om du skrev det om meg.
Det er vel det man håper på når man skriver et dikt.
Hva er det?
-Litt universalitet i det spesifikke. -Det er som om du skrev det om meg.
Jeg vurderer å gjøre det slutt.
Jake er flott.
Han er veldig søt. Han er følsom.
Han hører på meg, og han er smart.
Men det er bare noe udefinerbart.
Noe grunnleggende, usigelig, ufikselig galt.
-Går det bra? -Ja.
Du virker ganske langt vekk.
Jeg tenker bare.
På hva?
Jeg vet ikke, bare vage ting i hodet mitt.
Vage ting i hodet ditt.
Jeg tenkte vel på tid.
-Virkelig? -Ja.
Vi er på et tog, og det tar oss dit det vil.
Det er ingen avveier, og som Mussolinis tog,
-er det i tide. -Det er ikke sant om Mussolini og tog.
Forbedringene i jernbanesystemet skjedde før ham.
Han tok bare æren, og de kom ikke alltid tidsnok.
Jeg snakket ikke
-om Moussolinis tog. -Og du kan bare hoppe av
-et tog. -På film.
I virkeligheten vil du sikkert dø av å hoppe av et tog.
Det er veldig sant.
Jeg ser for mye på film.
Alle gjør det.
Samfunnslidelse.
Fyll hjernen min med løgner for å få tiden til å gå i et øyeblikk,
og på et øyeblikk går alt ulidelig sakte.
Det er som rabiesviruset,
det fester seg til gangliene våre, forandrer oss til seg selv.
Virus er uhyrlige.
Alt vil leve, Jake.
Virus er bare et annet eksempel på alt.
Men…
Selv falske, dårlige filmideer vil leve.
Som om de vokser i hjernen din og erstatter ekte ideer.
Det gjør dem farlige.
Men visste du…
…at det finnes insekter som sprenger seg selv?
-Ja. -Ikke alt vil leve.
-Noen maurarter og bladlus. -For samfunnets beste.
Det finnes selvmordsbombere.
TULSEY TOWN ISKREMBAR
Kom, bli med meg.
Så ikke alt vil leve.
Ikke sant?
Sant. Vel…
De vil at samfunnet skal leve.
Det er som dem selv i større forstand.
Uansett vet vi ikke om de vil noe.
Det er mest sannsynlig slik de er programmert.
Kanskje vi alle er programmert.
Nå er vi begge døde.
Jeg er ikke klar til å gå inn.
Jeg må strekke på beina, lange ben.
Lang kjøretur.
Er ikke det frekt?
Hun vet at vi er her. Vi har vinket til hverandre lenge.
De vet at jeg liker å strekke på beina.
Jeg vet ikke, det er kaldt, og det begynner å bli mørkt.
Kom, så får du en omvisning.
Kanskje vi kommer tilbake til våren, og vi kan ligge her og se på universet.
Sauene.
La oss hilse på.
-Hei, sauer. -Hei, sauer.
Det er noe mørkt og trist her inne.
Og det lukter. Jeg lurer på hvordan det er å være en sau.
Å tilbringe hele livet på dette stinkende stedet uten å gjøre noe.
Spise, drite, sove, om og om igjen.
Vel, der har du dem.
Sauene.
-Hva skjedde med lammene? -Hva?
-Hva vil skje… -Hva spør du om?
De er allerede døde, så hva annet kan skje med dem?
-Blir de begravet? -Trolig blir de brent til våren.
Men de er frosne, så det går bra.
Ikke noe problem.
Jeg skal vise innhegningen der vi hadde griser.
Vi måtte avlive dem.
-Så synd. -Råtten situasjon, grisene.
Livet er ikke alltid pent på en gård. Det er noe du burde vite.
Så hva skjedde med dem?
Med grisene?
-Jeg tror ikke du ville likt det. -Nå må du fortelle meg det.
-Ja? -Ja! Herregud.
Ok, vel…
Faren min hadde ikke sett til dem på noen dager.
Foreldrene mine var opptatt.
Han kastet maten inn i innhegningen.
Men etter noen dager la han merke til at de lå i dette hjørnet hele tiden,
så han tok en titt. De så ikke bra ut. Han bestemte seg for å prøve å flytte dem.
Og de er tunge.
De er griser, ikke sant?
Men ja, han klarte endelig å flytte en og oppdaget
at hele undersiden var full av larver.
Begge grisene ble spist levende.
Livet kan være brutalt på en gård.
Skal vi gå inn? Det er kaldt.
Alt må dø. Det er sant.
Man liker å tro at det alltid er håp.
At du kan leve over døden.
Og det er en unik menneskelig fantasi at ting vil bli bedre,
kanskje skapt av den menneskelige forståelsen at det ikke vil det.
Det er umulig å vite sikkert.
Men jeg mistenker at mennesker er de eneste dyrene som vet at de må dø.
Andre dyr lever i nåtiden.
Mennesker kan ikke det, så de oppfant håp.
Hallo?
Jeg er her. Vi er her.
Hallo?
Det er Jake!
Hallo?
-Vi kommer ned. -Ok.
Vil du ha tøfler?
Det er kaldt på gulvet.
-Gamle hus. Kan du holde denne? -Ja.
Takk, antar jeg.
De er store til deg. De er mine gamle, men de er varme.
Voilà.
-Skal ikke du ha? -Nei.
Ta disse. De er dine.
Det hadde ikke vært høflig av meg.
Tøflene mine er tøflene dine.
-Er du sikker? -Ja.
Sett deg.
De kommer snart.
-Musikk? -Ja.
Soverommene er ovenpå.
Ikke mye annet.
Min mors syrom,
soverom, sengetøyskap.
Jeg kan vise deg når vi har spist, om du vil.
Det er ikke fancy, som du ser.
Det er fint. Jeg liker det.
-Ja? -Ja.
Det minner meg om der jeg vokste opp.
Jeg antar at alle gårdshus er like.
Som alle lykkelige familier.
Jeg vet ikke om Tolstoj hadde rett der.
Lykke i en familie er like nyansert som ulykke.
-Jeg tror han snakket om ekteskap… -Her kommer de!
Jeg tenner på i peisen.
Foreldrene dine visste at vi kom?
De inviterte oss…
Invitasjon høres formelt ut for familien min, men vi snakket om det.
Greit.
Bålet føles godt.
Koselig.
-Hva er der inne? -Kjelleren.
Skjønner.
Vi holder den stengt, for gamle hus pleier å være trekkfulle.
Ja.
Uansett, kjelleren er uferdig.
-Den er bare et hull i bakken. -Et hull i bakken?
Bare varmtvannsbereder, vaskemaskin og tørketrommel.
Vi bruker den ikke til noe annet.
Så det er bortkastet plass.
Jeg hater kjelleren hvis du virkelig vil vite det.
Du har intense følelser for den.
Når du er liten…
…er kjellere skumle.
Jeg vokste opp i leilighet uten kjeller,
men når man ser på skrekkfilmer, skjønner man hvorfor.
Ikke se ned i kjelleren.
Nettopp.
Han gjemmer seg der inne.
-Hvem? -Hva?
Hva er kloremerkene?
Fra hunden, for det meste.
Jeg elsker hunder.
Jeg visste ikke at de hadde hund! Jeg pleier å vite det når noen har hund.
-Leker… -Foreldrene mine er ryddige.
Hvor er den? Hvilken rase? Hva heter den?
Så mange spørsmål. Jimmy.
Han er en border collie.
Sikkert utenfor, eller…
Hei, Jimmy!
Hei!
Han er våt.
-Det er… -Her kommer de.
-Gikk kjøreturen bra? -Ja, fint.
Så hyggelig å møte deg, Louisa.
Jake har fortalt så mye om deg.
Han har fortalt meg mye om dere òg.
Og du kom likevel?
Hei.
La oss spise.
Maten blir like kald som en heksepupp i en messing-bh.
-Lukter godt. -Jeg håper du er sulten.
Alt hjemmelaget. Alt du ser på bordet er fra gården.
Det ser godt ut.
Så Jake sier du er maler.
Ja! Det Jake sier stemmer.
Jeg vet ikke mye om kunst,
men jeg liker bilder der du vet hva du ser på.
Jeg forstår meg ikke på abstrakt.
Jeg kan male abstrakt. Sleng noen farger på et… Hva heter det?
Lerret. Jeg tror det er lureri.
Jeg liker malerier som ser ut som fotografier.
Jeg kunne aldri fått til det. Det er talent.
Hvorfor tar du ikke bare fotografier hvis du liker fotografier?
Det er raskere, og de ser akkurat ut som fotografier.
Jeg liker for det meste sportsfotografier.
Hva slags malerier maler du?
Jeg maler ikke abstrakt, så det er en fordel.
Bra! Det er akkurat poenget mitt.
Jeg maler mest landskap.
Så utendørs?
Ja, friluftsmalerier.
Som er utendørs.
-Jeg prøver å fange lys og atmosfære. -Det høres flott ut. Jake pleide å male.
-Mamma! -Han jobbet hardt.
Det visste jeg ikke.
-Han var flink. -Mamma.
Jeg prøver å gjennomsyre arbeidet med…
-...innadretthet. -Så maler du innendørs?
Inni hodet mitt. Så landskapet prøver å uttrykke det jeg føler.
Ensom, glad, bekymret, trist.
Det høres veldig interessant ut.
Som maleriet av den jenta som satt i et jorde og så på et hus.
Christinas verden. Wyeth.
-Ja. -Nettopp.
Men uten folk.
Hvordan kan et bilde av en eng være trist uten en trist person som ser trist ut?
Det er et interessant problem.
Jeg sliter med det.
Jeg har noen bilder av arbeidet mitt, hvis dere vil se dem.
Ja!
-Ja? -Ja?
-Ja! -Ja?
TAPT ANROP
Disse her.
De er pene, men jeg forstår ikke hvordan de skal få meg til å føle noe
hvis det ikke er noen i dem som føler noe.
Hvis det ikke er noen i dem som føler seg triste eller glade, som du sa.
Tenk på deg selv som personen som ser på omgivelsene.
Jeg må se meg i dem.
Om du var der, ville du ikke sett deg selv.
Jo, om jeg ser ned. Jeg er i live.
Det kan jeg bevitne. Spesielt på soverommet.
Jeg mener, men hvis du var der
og så på det uten å se ned, ville du sett bildet og følt noe.
Alt et miljø får deg til å føle, handler om deg, ikke miljøet.
-Ingen av følelsene er iboende for stedet. -Det blir for mye for meg.
Men de er vakre. Du har talent.
-Takk. -Jeg liker fargene.
Takk.
Jake, du sa ikke at kjæresten din var så talentfull.
Jo, faktisk.
Uansett…
Noen ganger…
Jeg hadde trodd…
Fordi…
Så Jake…
…sier at du studerer kvantepsykisk på universitetet.
-Ja. -Fysikk.
-Virkelig? -Ja.
Det er uvanlig for en jente.
Ja, det er det.
Jeg bare spør.
Litt mindre i disse dager, noe jeg synes er bra.
Etter syvende klasse kunne jeg ikke forstå hva Jake snakket om,
så det er flott at han har noen han kan dele alle ideene sine med.
Jake sier at det har vært mange kjente fysikere som er mann og kone.
Pappa!
Ja, det har vært noen.
Pierre og Marie Curie delte en Nobelpris i fysikk.
Jeg har hørt om henne, radiasjon.
-Radioaktivitet. -Radium.
-Ja. -Jeg er glad for at Jake har funnet noen.
Kan du fortelle oss om hvordan dere møttes?
Jake har nektet. Jeg elsker romantiske møter.
Som i Møte i Paris.
-Billy Crystal? -Jeg likte ikke den filmen.
Billy Crystal er en soper.
Så…
Jeg dro med en venn på en bar nær campus,
og det viste seg å være trivia-kveld.
Jeg elsker dette. Jake er gal etter trivia!
Vi pleide å spille Genius-utgaven av…
-Vi spilte Genius-utgaven… -Genus.
-Vi spilte Genius-utgaven… -Genus!
…av Trivial Pursuit. Hva?
Det er Genus.
Jeg trodde alltid ordet var "genius". Jeg har sagt det galt i alle disse årene.
Der ser dere, jeg er ikke et genus!
Den var god.
Nei.
Genus er ikke det samme som geni. Genus er en kategori.
Jeg trodde alltid det var Genius.
Jeg sa til alle at han kunne alle Genius-svarene.
Jeg var stolt av det.
-Hvorfor spilte vi ikke Genius… -Det finnes ikke…
-…en Genius-utgave. -Ok.
Så Jake var med trivialaget,
og vennen min og jeg fant et ledig bord i nærheten, og jeg så på ham.
-Du syntes han var søt! -Ja.
Og han tok spillet på alvor, og jeg syntes det var sjarmerende.
Hva het laget hans?
-Brezjnevs øyenbryn. -Brezjnevs øyenbryn.
Og jeg spurte hvem Brezjnev var, så jeg kunne si noe til ham.
Og han sa at Brezjnev var en sovjetisk ingeniør.
Og en general…
-Seksjonsleder… -Generalsekretær for kommunistpartiet.
Under sagnasjonstiden.
-Stagnasjon. -Stagnasjon.
Slike navn gjør meg gal.
Lagene liker å vise seg fram. Men det plaget meg ikke så mye med Jake.
-Jeg lot det ikke fordi han var søt. -Han er søt, ikke sant?
Så jeg prøvde å snakke med ham,
for selv om han så på meg, var det tydelig at han ikke ville snakke.
Jeg trodde du sa dere snakket om Brezjnev?
Ja, det er sant.
Men vi snakket ikke etter det, var det jeg mente.
Så jeg sa noe dumt: "Dere klarer dere bra."
Og jeg måtte rope, det var så bråkete.
Og Jake løftet glasset og sa: "Vel, vi er forsterket."
Og jeg lo, og det brøt isen,
og jeg tror han ble egget av latteren min, for han sa til meg at han var en kru…
-Verbalist. -Ja. Jeg visste ikke hva det innebar.
Men jeg ville ikke innrømme det, så jeg sa:
-"Kult". -Kult.
Og han viste seg frem igjen,
og jeg tenkte: "Denne fyren er bare klønete."
Og det var noe tiltalende ved det.
Men så fortsatte han.
Og han sa han ville kalle laget Ipseity.
og jeg sa "uff".
Likte du ham ikke lenger?
Nei.
Jeg gjorde det.
Jeg ville bare stoppe det.
Så jeg sa: "Jeg kan ikke det ordet. Hvorfor kutter du ikke bare ut?"
Og han sa noe som: "Jeg er en drittsekk."
"Jeg er ikke flink til å snakke med folk, og "ipseity" betyr individualitet."
Etter det snakket han som en normal person og var morsom.
Og jeg så at han ville be om nummeret mitt, men var sjenert.
Og jeg skulle til å dra.
Venninna mi ville dra.
Og Jake skyndte seg å spørre om nummeret mitt.
Der ser du, Jake.
Det var på tide.
Og resten er historie.
Det var for…
…seks uker siden?
Det føles lenger.
Føles som for alltid, på en måte.
Jeg kan ikke…
Jeg kan ikke huske hvor lenge det er.
Jeg kommer straks.
Velkommen til Red Line. Jeg heter Yvonne og er servitøren deres.
Det er en fyr bak deg.
Virkelig?
Det er Nimrod.
Han er en idiotlærling som følger etter meg.
-Hei, jeg heter Nimrod. -Hei.
Vil dere bestille, eller har dere noen spørsmål?
-Hvordan er Santa Fe-burgeren? -Veldig populær.
Så hvilken foretrekker du? Santa Fe-burgeren eller Natchez-burgeren?
Det er vanskelig. Begge er gode.
Har du ikke en favoritt?
-Jeg vil vel si… -Hun er veganer, så…
-Hva gjør du? -Det du ikke vet
om denne fantastiske kvinnen, er at hun ikke er servitør.
-Kan du gå? -Hun er servitør.
Men det er bare for å betale for skolen så hun kan bli dyrerettighetsadvokat.
Hun har ikke spist kjøtt eller meieriprodukt siden hun var fem,
og hun innså at en hamburger bare er en kvernet ku.
Hun tilbrakte resten av livet
og prøvde å gjøre verden til et bedre sted for dyr, og jeg elsker henne!
Jeg elsker henne fordi hun er den vakreste…
Det var vakkert, Yvonne. Du har sparken.
Jeg trengte den jobben, idiot.
Jeg vet det.
Sa du at du elsker meg?
Ja.
Idiot.
Det var nydelig.
-Vi må dra. -Jake var alltid en god gutt.
Han fikk en flidnål på skolen.
-Spiser du fortsatt? -Nei.
Flid. Som åtteåring, kan du tro det?
Faren hans og jeg fikk aldri noe sånt som åtteåring.
-I noen aldre. -Sant nok.
Aldri.
Jeg vant noen sportspokaler, men aldri en flidpokal.
Jeg tror ikke jeg kunne ordet flid!
Men Jake kunne det.
Jake kunne det.
-Husker du hvor glad du var? -Nei.
-Han brukte den på skolen. -Nei.
Jo, hver dag. Det gjorde du!
Nei, jeg var skuffet. Jeg ville ha skarpsindighetsnålen.
Flid er for tapere.
"Du er ikke smart, men du jobbet hardt og prøvde i hvert fall."
Ikke vær sur. Det var en fin nål.
Jakey.
Dessert?
Jeg lagde Jakes favorittsjokoladekake.
Nydelig.
-Selvsagt avslår jeg aldri sjokolade. -Nydelig.
Vi'kke det bli fe'menalt?
Hjelp meg.
Jeg serverer dessert i stuen.
Fra My Fair Lady.
Det var deg! Ja!
Hun sa han var soper.
Det har du sagt i årevis!
Du kan ikke fortsette med dette!
Du virker så stille.
Går det bra?
Liker du dem?
De er hyggelige.
Veldig hyggelige foreldre. Du valgte godt, min venn.
-Ja. -Ja.
Selvsagt.
De er glade i deg.
-Ja. -Det er viktig for foreldre.
Jeg antar det.
Vi har hatt problemer.
Alle har problemer med foreldrene sine.
Hei, hva skjedde med Jimmy?
Her er han!
-Du er et stinkende, vått monster. -Unnskyld!
-Unnskyld. -For hva?
Lukten hans.
Han er en hund.
Det går bra. Jimmy…
Hvem er dette?
Ser du ikke det?
Nei.
Det er meg.
Nei, det var meg. Var ikke det meg?
Beklager forsinkelsen.
-Herregud. -Kjøkkenkrise.
Her er den, Jakes favoritt.
Sjokoladejulekubbe.
Selv om det ikke er jul.
Minner meg om da Jake sugde på tommelen.
Lenge etter at han skulle sluttet.
Han sa: "jul, jul, jul" mens han sugde.
Julekubbe. Den ligner på en tommel!
Den ser god ut.
Vær så god!
Takk.
Den ser deilig ut.
Takk. Vel bekomme.
Herregud.
Jeg har hatt problemer med ørene.
Om noen lurer på hvorfor jeg drar i ørene mine hele kvelden.
Mer enn et problem.
Tinnitus. Sånn er det bare, som man sier.
Hva er tinnitus?
Ikke særlig gøy.
Men sånt skjer.
Jeg hører en surring i ørene.
Vel, det er mer som en hisselyd.
Hvisking.
Hele tiden?
Ja!
Som om jeg hele tiden blir hvisket til.
Kanskje det deler universets hemmeligheter med meg.
Men jeg vet ikke.
Kanskje det gir meg aksjemarkedstips.
Vi kunne blitt rike!
Beklager. Jeg trodde den var skrudd av.
-Ser du brillene mine? -Vær så god.
Det er bare en venn.
-Vennen hennes ringer mye. -Du kan svare. Det er ikke frekt.
Nei. Det er ikke viktig.
Det vet du ikke. Det er en snøstorm der ute.
-Kanskje hun sitter fast. -Det går bra.
Er det snøstorm nå? Vi vil ikke bli.
-Jeg har kjettinger. -Jeg må jobbe tidlig i morgen.
-Satt du på kjettingene? -Ikke ennå, men jeg har dem.
-Det går bra med kjetting. -Hva? Beklager.
Kjettingene.
Herregud. Hviskerne kaller jeg dem.
-Det er verst på natten. -Hva?
-På natten! -Det er verst på natten.
Jeg sover ikke mye.
Det må være vanskelig. Beklager.
-Unnskyld? -Jeg sa beklager!
Vi beklager begge to!
Du burde svare. Det kan være et nødstilfelle.
Det går bra.
-Jeg vet hva hun ringer om. -Du burde i det minste høre på beskjeden.
Ok!
Greit.
Det er bare ett spørsmål. Jeg er redd.
Jeg føler meg litt gal. Jeg er ikke klar. Antagelsene stemmer.
Jeg kan føle frykten vokse.
Nå er tiden inne for å svare på ett spørsmål.
Ett spørsmål å svare på.
Hun har det bra.
-Hva ville hun? -Hun ringte bare for å hilse.
Så fint.
Venner er viktige.
Jake hadde ikke så mange av dem som ung, eller senere.
Husker du 50-årsdagen din?
-Tjue. -Hva sa jeg?
Femti.
Herregud, hvor er hjernen min?
Uansett.
Venner kan være til hjelp.
Det har jeg merket.
For livet kan være vanskelig.
På en gård.
Det blir ikke lettere når tiden går.
-Hva? -Det blir ikke lettere.
-Hva da? -Livet!
Nei, det gjør ikke det. Det er et raskt tog til helvete.
Herregud, mamma!
Greit, jeg overdriver.
Et raskt tog til pokker i vold.
Moren din har alltid vært morsom.
Jeg elsker det ved henne.
Jeg tror det var det første jeg forelsket meg i.
Det bleknet da hun ble eldre.
Man blir sliten.
Det er ikke morsomt lenger.
Jeg savner henne veldig.
Så Lucia studerer gerontologi.
Jaså?
Så fascinerende.
Fascinerende.
Ja.
Jeg har alltid vært interessert i problemer forbundet med aldring.
Samfunnet vårt har et nesten avvisende forhold til de eldre.
Og det er tåpelig, siden det er uunngåelig og en naturlig del av livssyklusen.
Det er også uvennlig.
Så interessant. Og medfølende.
Vi må beholde henne, Jake.
Så snill hun er.
Jøss, det er…
Det ser ille ut der ute.
Jake, jeg tror vi burde…
Jake?
-Jake? -Hva?
Vi bør dra. Det ser ganske ille ut.
Jeg har kjetting!
Hvor er du?
-Ovenpå. -Jeg kommer.
Bare så det er sagt.
Jake?
Hvor er du?
JAKES BARNEROM
Jake?
"Å komme hjem er fryktelig…
…om hundene slikker ansiktet ditt eller ikke.
Om du har en kone eller bare en koneformet ensomhet som venter på deg.
Å komme hjem er fryktelig ensomt."
Beklager, du skremte meg.
Unnskyld.
Dette er Jakes barnerom.
Ja, jeg så skiltet på døra.
Å, det.
Hvordan kan jeg forklare det?
Jeg mister hukommelsen.
Tidlige tegn på…
Alzheimers?
Demens?
-Lewylegemer… -Det er nok det.
Vi har begynt å merke ting.
Det er etiketter i hele huset.
Jeg har ikke merket det.
Det vil du.
Jeg er lei for å høre at du…
Det går bra.
Sannheten er…
…jeg gleder meg til det blir skikkelig ille,
og jeg ikke lenger husker at jeg ikke kan huske.
Det virker som om det blir en…
…bedre måte å…
Kom igjen.
-Ja. -De sier at over skyene er himmelen…
-Blå… -Blå! det stemmer.
Bak skyene er himmelen blå.
Jeg tror det er sant.
Dette er Jakes gamle rom.
Dere kan bli her i natt hvis dere vil.
Moren hans og jeg er ikke så gammeldagse.
Angående knulling og sånn.
Jeg må dra hjem i kveld.
Jeg må jobbe i morgen.
Jeg vet at denne sengen er litt liten for to.
Kom igjen.
Voksne.
Det er en barneseng. Ikke engang for tvillingbarn.
Bare for ett barn. Men det går nok bra for én natt.
Det er veldig generøst, men jeg må…
Det blir nok ingen knulling i denne senga.
Barnesenger er ikke skapt for knulling.
Bare for ett barn, ikke to.
Ja.
Jeg kan finne en av min kones gamle…
…ting som du kan ha på i natt.
Jeg må grave i noen skuffer.
Jeg kan finne en av min kones gamle ting du kan bruke.
I natt. Å, se…
Jakes gamle rom.
Jake.
Å, det er kjæresten.
Åpne.
Jake, snøen. Jeg må dra.
Jeg har fortalt ham om og om igjen at han må dra!
Mamma, du må spise!
Jeg kommer om et øyeblikk.
Mamma!
Jake har alltid vært en god gutt.
Mamma.
Flittig.
Han vant en nål.
Kanskje ikke like talentfull som noen av de andre elevene,
men han jobbet så hardt.
Og det er enda mer imponerende.
Å være genus…
Geni, mamma.
Det er et sjansespill.
Det genetiske lotteriet, som de sier.
Men å gjøre det så bra som Jake
uten spesielle talent eller evner…
Det er mye mer imponerende.
Ja.
-Kanskje du bør… -Snart!
Ok.
Vi drar snart.
La meg bli ferdig her.
Mamma?
Du passer godt på moren din.
Det er sjeldent.
Vi pleier å sette bort våre eldre.
Du er en veldig hengiven sønn.
Det er godt å høre deg si det.
Noen ganger…
…føles det som om ingen ser det gode man gjør.
Som om man bare er alene.
Jeg ser det.
Jeg venter nede.
Gir dere fred.
Jeg vil ikke bo på et lager.
Jeg bør gjøre det slutt.
Gjør det slutt her og nå.
Ingen dveling. Ikke vente på at ting skal bli bedre.
Du kan ikke holde på for alltid.
Jeg vet ikke hvem jeg er lenger, hvor jeg stopper og Jake begynner.
Jeg er et flipperspill, følelsene mine spretter rundt.
Jake må se meg som en som ser ham.
Han trenger å bli sett og akseptert.
Det er min hensikt her i livet.
Å akseptere Jake. Holde ham gående.
Han må se meg som en som godkjenner ham fordi jeg er godkjent av andre.
"Se på kjæresten min. Se hva jeg vant. Hun er smart.
Hun har talent. Hun er følsom.
Hun får det til. Hun kan det. Hun bryr seg om det."
-La meg ta ham med på badet, så drar vi. -Jeg må gjøre det slutt.
Er det jenta?
Ja, pappa, Louisa.
Bra. Jeg tok med moren din sin…
NATTKJOLE
…nattkjole.
Til henne.
Det er veldig snilt.
Jeg må dra hjem i kveld.
Snart.
Jeg forstår ikke. Hva mener hun?
Jeg vet ikke, pappa.
-Jeg vet ikke. -Jeg må jobbe i morgen.
Hun er servitør.
Vi møttes da hun serverte meg.
Det er en søt historie.
Jeg spurte henne om…
Santa Fe-burgeren.
Jeg er så forvirret.
La oss få deg på do.
Vi vil ikke ha et nytt uhell.
-Husker du i går kveld? -Hva gjør denne tingen her?
Jeg er ikke sikker.
Den er skitten. Den er full av Jakes babymat.
Hva gjør den her?
Jeg ville forlagt hodet mitt om det ikke satt fast.
Kan du kaste den i vaskemaskinen?
Jeg er opptatt med å plukke opp leker.
Jake hadde mistet hodet om det ikke satt fast.
Ja.
-Hvor er den? -I kjelleren.
-Jake vil ikke at jeg går dit. -Han kan være kontrollerende.
Du kan ikke la ham kontrollere deg.
Jeg tror det er den andre siden av hans personlighet. Denne flidgreia.
Han må kontrollere alt.
Det er så mange ting som gjør ham nervøs.
Han stenger ute stadig mer av verden. Det er et problem.
Og de få menneskene han har igjen, må følge alle slags regler.
Det er virkelig et problem. Ja, det er nok min skyld.
Skyldfølelsen gjør at jeg føler meg forpliktet
til å gjøre alt han ber om.
Det er en ond sirkel.
Hva er det du prøver å si?
Gå ned i kjelleren med den hersens nattkjolen.
Lev farlig.
Sendte du henne ned dit?
Til vaskemaskinen.
Mamma! Virkelig?
Du trenger ikke vaske for mamma.
Du er gjest, og vi skal skaffe deg en nattkjole til i kveld.
-Det er greit. -Vi må virkelig reise snart.
-Jeg trenger hjelp med kjettingene. -Jeg kommer snart.
Det er tragisk at så få mennesker besitter sjelene sine før de dør.
"Ingenting er mer sjeldent",
sier Emerson,
"enn en egen handling." Og det er sant.
De fleste er noen andre.
Deres tanker er andres meninger.
Deres liv er en mimikk, deres lidenskaper et sitat.
INGEN BILDER ELLER VIDEOER
Det er et Oscar Wilde-sitat.
Det er bare ett spørsmål å løse.
Jeg er redd. Jeg føler meg litt gal. Jeg er ikke klar.
Antagelsene er riktige. Frykten min vokser.
Det er på tide å finne svar. Bare ett spørsmål.
Ett spørsmål å svare på.
Herregud.
Jake, er moren din…
Hun…
Hun sover.
Hun…
Vi bør dra.
Det blir farlig.
-Sikker på at det går bra? -Sluknet på et blunk.
En god anledning til å dra.
Hva med faren din?
Han…
Han pusler et sted.
Søppelet er ute igjen.
Hyggelig å treffe deg.
Det var hyggelig å møte deg også.
Takk for gjestfriheten.
Du er velkommen hit når som helst.
Jake er en god gutt, ikke sant?
-Ja. -Ja?
En god mann, burde jeg si.
Er du enig?
Ja.
Ok?
Så?
Likte du dem?
Ja, de er hyggelige.
-Virkelig? -Ja.
De kan være litt påtrengende, men de er ordentlige folk.
Det var helt klart.
De elsket deg, forresten.
Det er bra.
Så smart, sa moren min.
Gjorde hun?
Ikke til deg. Det ville gjort deg ukomfortabel.
Men da jeg hjalp henne med oppvasken.
Jeg husker ikke at Jake hjalp moren med oppvasken.
Jeg er usikker på mye av det som skjedde i kveld.
Da du og pappa diskuterte…
Hva?
Da du og pappa diskuterte…
Det virket som om alt var litt…
-Tariffer. -Riktig. Tariffer.
Ja, det er sant. Det er litt uklart.
Du drakk mye vin.
-Han likte å snakke med en som kunne det. -Gjorde jeg?
Det gjorde du.
Du merket det nok ikke, for han fylte opp for deg.
-Gjorde han? -Ja.
Det merket jeg ikke.
-Ja. -Forvirrende.
Vanskelig å holde tellingen.
-Det var det. -Som jeg sa…
Jeg tror alt gikk bra. Jeg tror det var et vellykket besøk.
Ja.
Alle ble kjent med hverandre.
Det er sant. De er veldig snille.
-Likte du dem? -Ja.
De likte deg også.
Jeg tror det er et godt tegn.
Tegn?
Tegn.
Tegn er kanskje feil ord.
En god ting.
God ting.
Det er bra når folk du liker, liker hverandre.
Folk liker å se på seg selv som punkter som beveger seg gjennom tiden.
Men jeg tror det er motsatt.
Vi står stille,
og tiden går gjennom oss
som en kald vind,
-stjeler varmen vår og gjør oss frosne. -Hva tenker du på?
Kanskje døde.
Jeg føler at jeg var den vinden i kveld.
Blåste gjennom Jakes foreldre.
Så dem som de var. Så dem som de vil bli.
Så dem etter de er borte.
-Hva er det… -Og bare jeg er igjen.
Hva tenker du på?
Bare vinden.
Ikke mye.
Virkelig?
Jeg er sliten. Vinen, antar jeg.
-Ja, du drakk mye. -Ja.
-Det er et beroligende. -Selvsagt vet jeg det.
Jeg tror det er viktig for folk å tenke på det før de tar beslutninger.
-Kvinne under påvirkning. -Fantastisk film.
Der må jeg si meg uenig.
Jeg har sett den filmen om og om igjen for essayet mitt på onsdag.
Jeg følte slektskap
med Mabel.
Hun er en så mektig, fryktelig misforstått karakter.
Er hun?
Jeg tror…
Mabel Longhetti blir utestengt fordi hun prøver å tilfredsstille alle,
så hun kan betraktes som en offerheltinne for kvinnefrigjøringen.
Men bare av kvinnefrigjøringsforkjempere som er villige til godta
skolebøker som kunst. Junoniske Gena Rowlands,
Mrs. Cassavetes er en god skuespiller som aldri slipper karakteren.
Jeg er enig. Jeg syntes hun var flink i rollen.
Hun så ut til å omfavne…
I en uviss alder der skjønnheten hennes er dypere enn unge kvinneroller,
kan Rowlands se ung og gammel ut.
Uttrykksskygger forvandler Mabel Longhetti fra
en strålende flørtende skjønnhet til en trist, lutende nabolags-fyllik.
Rowlands eksterniserer schizofren oppløsning.
Mabel går i stykker foran øynene dine.
Et sirkus finner sted i ansiktet hennes.
Rowlands opptreden er nok for et halvt dusin bragder,
en hel rekke Oscar-priser. Det er slitsomt.
Hun er en god skuespiller,
men hun gjør ikke noe minneverdig fordi hun gjør så mye.
Det er den flyktigste store prestasjonen jeg har sett.
Hva mener du med flyktig?
Mabel prøver å kutte håndleddet, Nick setter plaster på såret.
Idiotsymbolikken får deg til å ville rope.
Men denne to timer og 35-minutters filmen gjør deg for omtåket til å klage.
Detaljene som skal etablere den patologiske naturen
hos karakterene rundt Mabel
og vise hennes isolasjon, blir isteden svake, falske øyeblikk.
Det er uklart om karakterene er ubevisste
eller om det er Cassavetes som ikke vet hva han gjør.
Barna mumler om at de elsker henne.
Ingen hint til hvordan det skal tolkes.
Forkjæler de henne?
Snur rollene og behandler henne som et barn som trenger bekreftelse?
Eller er de like elskverdige som hun er?
Og hva skal vi tro om Nicks stadige selvbekreftelser?
Er selvbekreftelser et ord?
-Du mener bekreftelser. -Begge er ord.
Hva skal vi tro om Nicks påstander om kjærlighet?
Filmen er helt tendensiøs.
Den er planlagt, men ikke gjennomtenkt.
Jeg skjønner hva du mener.
Du er eksperten på filmkunst.
Ja.
Det er jeg.
Jeg ble bare betatt av…
…sympatien Cassavetes viste for henne.
Jeg føler at samfunnet vårt mangler en viss godhet,
en vilje til å ta del i andres problemer.
Det sliter med problemer forårsaket av…
Et fremmedgjørende samfunn?
Jeg vet ikke. Jeg antar det.
Ja. Det virker håpløst.
Hva da?
Alt sammen.
Som å føle deg gammel, kroppen svekkes, hørselen, synet.
Du kan ikke se, og du er usynlig.
Og du har gjort så mange feil.
Løgnen til alt.
-Hva er løgnen? -Jeg vet ikke!
At det blir bedre. At det aldri er for sent.
At Gud har en plan for deg.
-At alder bare er et tall. -Hold kjeft.
At…
…det alltid er mørkest før daggry.
At over skyene er himmelen alltid blå.
At det…
At det finnes noen for alle.
Det er banaliteter.
Hold kjeft, Mabel! Sett deg, Mabel!
Og Gud gir oss aldri mer enn vi orker.
Gud er grei når det kommer til det.
Vil du ha noe søtt?
Hva mener du?
-Dessert. -Hadde vi ikke dessert hos moren din?
Det var en stor kake.
Sant.
Jeg er vel sukkeravhengig!
Jeg vet ikke.
Det kan holde meg våken.
Definitivt!
Jake må være våken. Dette er så farlig.
Det er en Tulsey Town like ved avkjøringen.
Tulsey Town?
Åpen nå? Det er iskaldt.
Det er perfekt vær for en Brrr.
Ikke sant?
Det er vel det.
Kjøp en Tulsey Town.
Vi serverer softis!
Tulsey Town.
At jeg aldri har tenkt på det før.
Hva tror du Tulsey Town er?
Basert på klovnen…
…vil jeg si det er en sirkusby.
Kanskje det stedet…
…der sirkusfolk drar utenfor sesongen.
Styrt av klovnedama?
Ja, hun har på seg en krone.
Har hun en klovnekrone?
En velvillig og tolerant isklovnedronning.
Laget av laktose.
Hun er laktosetolerant!
Hun er søt, men kald.
Som moren din.
-Hva mener du? -Jeg vet ikke hvorfor jeg sa det.
-Syntes du moren min var kald? -Nei.
Hun var snill.
Fordi jeg tror ikke på den moren-er- årsaken-til-psykiske-problemer-dritten.
Det er misogynistisk tullprat. Freudiansk vrøvl.
Det er fristende å ha noen å skylde på.
Hva da?
Alt sammen. Hvorfor du føler det på en viss måte.
Det er misogynistisk tullprat. Freudiansk vrøvl.
En voksen person må på et tidspunkt
ta ansvar for den de er.
Ikke sant?
Ja. Mødre er folk med sin egen smerte.
Deres egen bakgrunn med omsorgssvikt og mishandling.
Likevel fikk de på 1900-tallet skylden for alle barndomsproblemer:
Schizofreni, autisme, narsissisme, homofili.
Ikke at homofili er beslektet med de andre tingene.
-Åpenbart. -Selvsagt ikke.
Å si at en mor har skylden for barnets homofili
antyder at homofili er negativt.
Jeg sa bare at da homofili
ble ansett som en sykdom i DSM før 1973,
ble en overdreven mor…
-…ofte sett på som den skyldige. -Greit.
Det er avskyelig hvordan vi merker folk og kategoriserer dem og avviser dem.
Jeg ser på ungene jeg ser på skolen hver dag.
Jeg ser de som er utestengt.
De er annerledes.
Og jeg ser livene de får på grunn av det.
Noen ganger ser jeg dem flere år senere i byen, på matbutikken.
Jeg ser at de fortsatt bærer det med seg.
Som en…
…sort aura.
Som en kvernstein.
Som et åpent sår.
Jake.
-Jeg vurderer… -Fremme! Ta-da!
Det er brutalt.
Brutalt sted, Tulsey Town.
Klimaendringer her også. Har du lest romanen Ice?
-Jeg tror ikke det. -Av Anna Kavan?
Jeg tror ikke det.
1967, en slags fabel om…
-La oss kjøpe is og dra. Det er kaldt. -Jeg vil se hvem som jobber i kveld.
Kjenner du de som jobber her?
Noen av dem.
Jeg stopper etter jeg har besøkt foreldrene mine.
Jeg liker ikke alle som jobber her.
-Hva er galt med dem? -Folk kan være kalde mot meg.
-Jeg venter i bilen. -Nei!
De kommer ikke om de vet at det er meg.
-Er det noen her? -Kommer snart!
Så Ice finner sted under en miljøkatastrofe
som får verden til å bli en frossen ødemark.
Og hoved…
Hei!
Hei.
Kan jeg hjelpe deg?
Ja, jeg tar en Oreo Brrr. Og han tar…
Det samme.
To slike, takk.
To av det samme.
Unnskyld, vi må kjøre videre.
Kan vi få dem så raskt som mulig?
Unnskyld, hei.
Beklager lukten, de lakkerer på bakrommet.
Lakk?
Hyller.
Ikke noe problem.
Jeg har sett den jenta før.
Utslettet. Jeg kjenner henne Jeg har det på tunga.
Har det på hjernen, som Jake sier.
Hun er noen, fra et sted. Jeg er sikker på det.
Det er en jævla snøstorm der ute.
-Rart at dere er åpne. -Jævla snøstorm der ute,
jævla Brrr her inne.
Ja, jeg tenkte akkurat det samme.
Du er snill.
Du er ikke som dem.
Intetsigende og slemme og pene.
Tusen takk.
Jeg mente det ikke sånn.
Jeg elsker utseendet ditt. Du er snill og attraktiv.
-Jeg mente det ikke sånn. -Det går bra. Jeg forstår.
Det er visst en viss…
…hardhet som følger med en viss skjønnhet.
Det har ikke du.
Kanskje de vakre også lider. Jeg vet ikke.
Kanskje skjønnheten får dem til å lide.
Jeg er ikke psykiater.
For en merkelig ting å si. Selvfølgelig er hun ikke psykiater.
Hun må være toppen 15 år.
Ekstra høye fordi du er så snill.
Takk.
Åtte dollar, takk.
Jake?
Behold vekslepengene.
-Takk. -Bare hyggelig. Takk.
Jeg er redd.
Unnskyld?
-Jeg burde ikke si dette. -Går det bra? Trenger du hjelp?
Det er ikke lakk.
Det er ikke derfor det lukter.
Hva mener du?
-Du må ikke dra. -Jeg må ikke dra hvor?
Fremover. I tiden.
Du kan bli her.
Jeg er så redd.
Hva er du redd for?
-Jeg er redd for deg. -Takk.
Ha en god natt! Vær forsiktige. Veiene er farlige.
Så du armene til den jenta?
-Hvilken jente? -I Tulsey Town.
Hvilken jente? Det var flere.
Flere? Det var tre.
Flere er mer enn to.
Virkelig?
-Slå det opp. -Kan du slutte å si det?
Uansett, den med utslett på armene.
-Jeg la ikke merke til det. -Du er dum med vilje.
-Ikke min hensikt. -Ikke min hensikt.
Uansett.
Hvordan er isen?
-For søt? -Ja, den er søt.
Jeg glemmer alltid hvor søte de er. Det er ikke mye som skal til.
Jeg tror ikke jeg kan spise mer.
Du rørte den knapt.
Den er veldig søt.
Ja. Det er mye.
-Kald? -Ja, det er jo is.
Vi er midt i en snøstorm.
Hvem sin idé var det å dra til Tulsey Town midt i alt dette?
Jeg sier ingenting.
Så rart.
Dette er nok siste gang jeg er i en bil med Jake.
Snart blir dette et fjernt minne.
Vi vil være på ulike steder og huske dette øyeblikket.
Denne delte latteren.
Og kanskje blir det anger.
Kanskje tiden vil myke de harde kantene,
og vi vil begge tenke at det var hyggelig.
Hvorfor måtte det ta slutt? Og det er ingen vei tilbake.
Det er aldri en vei tilbake.
-Du ble plutselig stille. -Jeg bare ser på stormen.
Hvis du ikke kan fortelle den andre hva du tenker, er det et dårlig tegn.
-Det ser ut som om du er ferdig. -Hva mener du?
Et bortkastet stopp.
Jeg kan i det minste si at jeg har besøkt Tulsey Town på natten
midt i ingensteds, midt i en snøstorm.
Jeg er favorittklovnen din fra Tulsey Town Hvor iskrem vokser på trær
Så ikke vær redd, bli med meg hit Spis så mye du vil
Jeg skal gjøre deg glad
Når du tar din første bit
Av vanilje, sjokolade eller jordbær
Vi har åpent dag og natt
Det er noe jeg aldri vil gjøre igjen.
En morsom ting du aldri gjør igjen.
-Ja. -Har du lest den?
Lest hva?
Det er en essaybok av David Foster Wallace.
Nei. Det har jeg ikke.
Det er en essaybok.
Nei. Jeg har ikke lest den.
Vi burde finne et sted å kaste disse.
De smelter og koppholderne blir klissete.
Ok.
Han har et essay om tv.
Pene mennesker appellerer…
Pene mennesker er mer behagelige å se på enn de som ikke er pene.
Men når vi snakker om tv,
kombinasjonen av publikumsstørrelse og stille psykisk samkvem
mellom bilder og seere starter en syklus som gjør vakre bilder interessante
og bryter ned seernes trygghet i møte med blikket.
Det er fra essayet.
Det er interessant.
-Han begikk selvmord. -Ja, det visste jeg.
Ja, alle vet det.
Selv folk som ikke vet noe annet om David Foster Wallace,
som aldri har lest noe han har skrevet.
Selvmord blir historien.
Mytologien.
En historie til advarsel. Det er motbydelig.
Vi vet ikke hvordan vi er mennesker lenger.
-Hvem gjør ikke det? -Samfunnet, kulturen, folket.
Hva nå enn det er.
Noen av oss.
Har du lest noe av Guy Debord?
-Skuespillsamfunnet? -Ja.
Ja. Selvsagt.
Debord sier…
"Skuet kan ikke bli forstått som en visuell illusjon
produsert av massemedia.
Det er et verdensbilde som har blitt materialisert."
Se på verden gjennom dette glasset, fortolket for oss.
Og det smitter hjernen vår. Vi blir det.
Som et virus.
Isen som smelter gjør meg gal.
De kommer til å klisse til alt.
Har du en plastpose eller noe?
-En serviett? -Ikke noe sånt.
Jeg vil finne et sted å kaste dem.
Det ser ikke ut til å være noe her.
Det er en småvei foran oss.
Det er en søppelbøtte der.
Jeg vet ikke. Kanskje vi bør dra hjem.
-Til gården? -Nei. Til byen.
Jeg vil ikke måtte bli her.
Ingen finner oss om vi forlater hovedveien.
Jeg får ikke fred om jeg ikke blir kvitt disse.
Ok? Faen.
Faen.
Hei! Det er ikke…
Det er ikke viktig.
Virkelig.
Jeg vet det, Ames.
-Ames? -Jeg vet det.
Er det kort for Amy?
Det høres ikke riktig ut.
Det virker ikke som navnet mitt eller kallenavnet mitt.
La oss dra hit fort.
Jeg kan vise deg skolen min.
Går denne til en videregående?
Skolen hvor jeg tilbrakte hver eneste pinsomme dag.
Så lenge.
Så forbanna lenge.
Kan vi ikke bare snu? Dette føles ikke riktig.
-Det er bare en skole. -Det føles feil.
Jeg kan ikke snu. Veien er for smal.
Jeg skal bare kjøre til skolen, kaste begrene og dra.
Nei, jeg vet ikke hva dette er.
Det gir ingen mening for meg. Hvordan kommer skolebussene hit?
Det er en landsbyskole.
Jeg vokste opp på en gård og gikk på landsbyskole.
Det var en vanlig innkjørsel med en asfaltert vei.
Det går bra. Alt er farget.
Ok, det er det du må innse.
-Farget? -Farget av humør, følelser, erfaring.
Det finnes ingen objektiv virkelighet.
Du vet at det ikke finnes noen farger.
Alt er bare i hjernen.
Elektromagnetiske frekvenser i hjernen…
Jeg er fysiker. Jeg vet hva farger er.
Ja, det er du.
Det gjør du.
Fargen er lysets gjerninger.
Gjerninger og lidelse.
Det er vakkert.
Det er ikke fysikerprat,
men veldig poetisk.
-Ja, jeg er jo poet. -Det er du. Det er vakkert.
-Denne veien virker for lang. -Virker.
Det er riktig ord.
Tid er en annen ting som bare finnes i hjernen.
-Og likevel blir vi eldre. -Og eldre og eldre.
Eller det virker slik.
Noen ganger føler jeg at jeg er yngre…
…enn jeg er. Som om jeg er et barn der inne.
Til jeg passerer et speil.
-Er yngre bedre? -Ja.
Jeg tror det. Det er beundringsverdig.
Ungdom er beundringsverdig?
Hvordan kan du beundre noen for alderen?
Det er som å beundre et punkt i en strøm.
Det er sunnere,
lysere,
morsommere.
Mer attraktivt, håpefullt.
-Som en Coca-Cola-reklame. -Nesten alt banebrytende arbeid
innen vitenskap og kunst utføres av unge mennesker.
Gamle er ungdommens askehaug.
Hør her, Jake, jeg tror vi må…
Jøss. Jeg forventet ikke noe så stort.
Ett hundre og tretti klasserom, gymsal, to garderober, gutter, jenter,
auditorium, ti toaletter, seks administrasjonsrom,
lærerværelse, rådgivningssenter.
Den er regional, så elleve byer kommer hit.
-Du kjenner skolen din. -Som min egen lomme.
-Det er noen her. -Vedlikehold?
Vaktmester eller noe sånt.
Hva?
Der.
Søppelbøtte. Straks tilbake.
Kom igjen! Ja!
Hvor var du?
Bøtta var full av veisalt.
For isen.
Jeg husket at det var en container på andre siden.
-Oppdrag utført. -La oss dra.
Det er fuktig.
Ganske fredfullt.
Mer skummelt enn fredfullt.
-Jeg er uenig. -Jeg vil dra.
-Haster det plutselig? -Plutselig?
Jeg har gjentatt det hele kvelden, at jeg ville dra hjem.
Jeg har gitt deg 40 grunner til at jeg må hjem i kveld.
-Det er vel sant. -Vel?
Jeg trodde bare…
Det er så fredfullt her ute.
Baby, it's cold outside.
Virkelig?
Skal du sitere en voldtektssang?
Det er ikke en voldtektssang.
Hun sier at hun vil dra. Han ignorerer henne.
Hva kaller du det?
Hun vil bli. Hun er bare redd
-for hva folk vil tro. -Hun spør ham: "Hva har du i drinken min?"
Sangen ble skrevet i 1936. Den handler ikke om rohypnol!
Han prøver å bryte henne ned med sterk sprit.
Og de hadde småflasker på 50-tallet. Det er en sang om tvang.
-Jeg vet ikke hvorfor du er sint. -Jeg vil bare dra hjem.
-Til gården? -Til huset mitt, ikke den jævla gården!
Jake, huset mitt!
Ok.
Takk.
Han spør hvorfor hun vil såre stoltheten hans
som om det er hennes jobb å gjøre ham attraktiv.
Uansett hva hun selv føler, er det hennes ansvar.
Jeg forstår det.
Du har overbevist meg. Beklager.
Beklager.
Det går bra.
-Herregud. -Hva?
Noen så på oss.
-Jeg så ingen. -Han så på oss. Som en jævla pervo.
-Vi drar. -Jeg er veldig kjent med det blikket.
Hva faen betyr det?
-Jeg skal snakke med ham. -Ikke vær dum.
-Det er ikke greit. -La oss dra.
Nei. Jeg kommer snart tilbake.
Dette…
-Det er uakseptabelt! Vent her. -Vær så snill!
Ikke gjør det!
Jake!
Pokker!
Jeg burde ikke ha kommet.
Faen!
Det er vanskelig å si nei. Det lærte jeg aldri.
Det er lettere å si ja.
Noen ganger følger du ikke med. Så ber noen om nummeret ditt.
Det er lettere å bare si ja, så blir det til mer ja, og ja, ja, ja.
Han er ikke et monster.
Jake?
Han slår deg ikke.
Ikke sant?
Sexen må ha vært bra.
I hvert fall noen ganger.
Bare…
...hvor lang tid tar det å få hypotermi?
Kanskje det ikke er en dårlig måte å dø på.
Jake?
Jake!
Faen!
Herregud.
Faen!
Pokker!
Herregud.
Jake?
Jake, jeg vil dra. Vær så snill.
Hallo.
Beklager. Kjæresten min er her.
Jeg tror han gikk på skolen her for en stund siden.
Kanskje du kjenner ham.
Jeg vet ikke om du var her da han gikk her.
Hvordan skulle jeg vite det?
Du har vel ikke sett noen her?
Hvordan ser kjæresten din ut?
Det er vanskelig å beskrive folk.
Det var lenge siden, jeg husker ikke.
Jeg mener…
Vi snakket aldri,
jeg vet ikke om jeg registrerte ham. Det var mange folk.
Jeg var der med venninna mi…
Vi feiret jubileet vårt,
stoppet for en drink, og en fyr stirret på meg.
Det er en plage.
Faren med å være kvinne.
Kan ikke engang ta en drink.
Han var ekkel! Ikke sant?
Jeg tenkte at jeg skulle ønske at kjæresten min var der.
Det er trist.
Hvis man er kvinne, får man bare fred hvis man er sammen med en annen mann.
Som om du har blitt hevdet. Som om du er eiendom.
Jeg kan ikke…
Jeg husker ikke hvordan han ser ut.
Hvorfor skulle jeg det?
Ingenting skjedde.
Kanskje det bare…
Jeg tror det bare var…
En av tusenvis av slike ikke-interaksjoner i livet mitt.
Det er som å be meg beskrive en mygg som stakk meg
på en kveld for 40 år siden!
Du har ikke sett noen som passer den beskrivelsen?
Jeg har ikke sett noen.
Ok.
Bortsett fra deg. Jeg ser deg.
Jeg er litt bekymret for ham.
Det er sikkert ikke nødvendig.
Han er trygg her.
Det er trygt her.
Det er stille.
Er det greit om jeg ser etter ham?
Ta av deg de våte skoene. Jeg har vasket gulvet.
De er dine.
Ha det.
Ja. Ha det.
Jake?
Bli med meg.
Jeg er favorittklovnen din fra Tulsey Town Hvor iskrem vokser på trær
Så ikke vær redd, bli med meg hit Spis så mye du vil
Jeg skal gjøre deg glad
Når du tar din første bit
Av vanilje, sjokolade eller jordbær Vi har åpent dag og natt
Kom.
Bli med meg.
Det blir bedre når du ikke synes synd på deg selv, for du er bare en gris,
eller verre enn det, en larveinfisert gris.
Noen må være en gris full av larver.
Det kan like greit bli deg. Det er et sjansespill.
Du spiller den hånden du får. Du lager limonade. Du går videre.
-Ikke bry deg om noe. -Den sangen får meg til å gråte.
Jeg har alltid elsket den.
Det er godhet i verden. Du må lete etter den, men den er der.
-Du er snill. -Jeg utvikler meg.
Selv nå. Selv som et spøkelse. Som et minne.
Som støv. Som du vil.
Vi er like.
Alt er likt når du ser nært nok.
Som fysiker vet du det.
Du, jeg, ideer. Vi er alle én ting.
La oss kle på deg.
Takk.
Jeg godtar…
…alt.
Godtar deres anerkjennelse, denne prisen.
Jeg godtar alt det innebærer.
At denne prisen kommer nær slutten av et langt, fruktbart liv,
som anerkjennelse for arbeidet mitt for flere tiår siden.
Min søken har ført meg gjennom det fysiske, det metafysiske,
vrangforestillinger
og tilbake.
Og jeg har gjort den viktigste oppdagelsen i karrieren min.
Den viktigste oppdagelsen i hele mitt liv…
Det er bare i kjærlighetens mystiske ligninger…
…at noen logiske grunner kan bli funnet.
Jeg er her i kveld på grunn av dere.
Dere er grunnen til at jeg finnes.
Dere er grunnene mine.
Takk.
Gulvet knirker
Døren knirker
Det er en skogmus Som gnager på en sopelime
Og jeg sitter alene
Som spindelvev på en hylle
Alene
I et ensomt rom
Men når det er en måne i vinduet
Den skråner langs en bjelke over min seng
Og skyggen av et tre
Begynner å danse på veggen
Og en drøm begynner å danse i hodet mitt
Og alt jeg ønsker meg
Blir slik jeg vil at de skal være
Og jeg er bedre enn Den obsternasige gårdsgutten
Som tror han er bedre enn meg
Og jenta jeg vil ha Er ikke redd for armene mine
Og hennes myke armer holder meg varm
Og det lange, bustete håret hennes
Faller over ansiktet mitt
Akkurat som regnet
I en storm!
Gulvet knirker
Døren knirker
Og en mus begynner Å gnage på sopelimen
Og solen glimter i øynene mine
Alt var bare løgn!
Jeg er våken
I et ensomt rom
Jeg vil ikke drømme om armene hennes
Jeg lar henne ikke være i fred
Gå ut
Få meg en brud
Få meg en kvinne jeg kan kalle
Min
Tekst: Trine Friis