NETFLIX PRÆSENTERER
Jeg overvejer at gøre det forbi.
Når tanken opstår, bliver den der.
Sidder fast. Bliver hængende. Dominerer.
Der er ikke meget, jeg kan gøre. Tro mig. Den forsvinder ikke.
Mod min vilje er den der, når jeg spiser, når jeg går i seng.
Når jeg sover, og når jeg vågner.
Den er der altid.
Jeg har ikke tænkt på det længe.
Tanken er ny.
Men den føles gammel på samme tid.
Hvornår opstod den?
Hvad hvis tanken ikke er udtænkt af mig, men sået i mit sind, forudfattet?
Er en uudtalt idé uoriginal?
Måske har jeg vidst det hele tiden.
Måske var slutningen forudbestemt.
Jake sagde engang:
"Nogle gange er tanken tættere på sandheden,
på virkeligheden, end handling.
Man kan sige alt, gøre alt, men tanker kan ikke forfalskes."
Vejen er for det meste tom.
Området er roligt. Øde.
Mere end forventet.
Masser at se, men få mennesker.
Få bygninger og huse.
Himmel.
Træer, marker, hegn.
Vejen og dens grusbelagte rabat.
"Et kaffe-pitstop?"
"Ellers tak," siger jeg.
"Sidste chance, inden vi er rigtigt ude på landet."
Det er mit første besøg hos Jakes forældre.
Altså når vi ankommer.
Jake, min kæreste.
Vores forhold er ret nyt.
Det er vores første tur sammen. Første lange køretur.
Så hvorfor føler jeg mig nostalgisk?
Over vores forhold, over ham, over os.
Jeg burde glæde mig, til den første tur af mange.
Men det gør jeg ikke. Slet ikke.
Jeg har set flere lader på køreturen end i flere år.
Måske hele mit liv.
De ser ens ud.
Nogle køer, heste, får, marker.
Og lader.
Himlen er så stor.
Det føles, som om jeg har kendt Jake længere.
Hvor længe er det?
En måned? Seks-syv uger.
Jeg burde vide det. Syv uger så.
Antagelserne er korrekte. Min frygt vokser. Tiden er inde.
Vi har en reel forbindelse.
En sjælden og dyb samhørighed.
Jeg har aldrig oplevet noget lignende.
Vokser... Tiden er inde til svaret. Kun ét spørgsmål.
Ét spørgsmål at besvare.
Det sner!
Vinteren vælter ind!
Ja.
Se på himlen.
-Jeg overvejer at gøre det forbi. -Hvad?
Sagde du noget?
Nej, det tror jeg ikke.
-Underligt. -Ja.
Jeg overvejer at gøre det forbi.
Hvorfor fortsætte sådan her?
Jeg ved, hvad det er, hvor det skal hen. Jake er en sød fyr, men…
Det fører ingen vegne. Jeg har vidst det i noget tid.
Måske er det menneskets natur at fortsætte på trods af den viden.
Alternativet kræver for meget.
Beslutsomhed.
Folk bliver i usunde forhold, fordi det er nemmere.
Grundlæggende fysik. En genstand i bevægelse forbliver i bevægelse.
Folk bliver i forhold, selvom udløbsdatoen er overskredet.
Newtons første lov om følelser.
Skal vi tage et kaffe-pitstop
eller noget, en snack?
Vi kommer rigtigt ud på landet lige om lidt.
-Ellers tak. -Sikker?
Jeg vil spare på appetitten.
Okay.
Min mor har ikke haft det godt på det seneste.
-Det er jeg ked af. -Så der venter nok ikke et stort gilde.
Hun orker nok ikke at lave så meget mad.
-Hun har det skidt. -Hvad er der med hende?
Jeg siger bare, at hvis du vil have en snack
eller noget, er det sikkert fint
i forhold til appetit.
Måske endda tilrådeligt.
Ellers tak.
Okay.
Slut jer til, mine venner, og luk Jesus ind i jeres hjerter.
For som Esajas 1:18 fortæller:
Er jeres synder som skarlagen,
kan de blive hvide som sne.
De glæder sig virkelig til at møde dig.
Du må ikke få det forkerte indtryk.
-Det er rart. -De har hørt meget om dig.
Jeg glæder mig også meget til at møde dem.
Måske burde jeg ikke være taget med Jake,
når jeg er så usikker på vores fremtid, manglen på samme.
At møde sin kærestes forældre,
det er det næste skridt, ikke?
Jeg har ikke fortalt mine forældre, at jeg ser Jake.
Jeg har aldrig nævnt ham. Og det sker nok aldrig.
Hun har ikke haft det godt.
Alderdom er ikke for tøsedrenge, som Bette Davis sagde.
Sandt, men...
Man kan se hendes brug af ordet tøsedreng som problematisk.
-Selvfølgelig. Javel, hr. -Nedsættende.
Det var en anden tid.
Det er vel nysgerrighed.
Jake er svær at regne ud.
Som et vindue til hans ophav.
Barnet er fader til manden og sådan.
Er du så fan af Wordsworth?
William Wordsworth, digteren?
Jeg er ikke bekendt med ham.
Hvorfor?
Jeg tænker bare på ham af en eller anden grund.
Han dukkede op i mit hoved.
Hans digt Ode til udødeligheden fra erindringer om den tidlige barndom.
Hold da op, er det titlen?
-Det lyder som et helt digt. -Nå, men...
-Jeg overvejer... -Få valuta for ordene med Wordsworth.
Affyret.
Vil du høre begyndelsen?
-Bare fordi... -Jeg er ikke metafor-typen.
Det er et digt, der taler til mig.
I øvrigt skrev Wordsworth nogle digte til en kvinde ved navn Lucy.
Ligesom mig!
En smuk, idealiseret kvinde, der dør ung.
Jøsses.
Sammenligningen går kun på dit navn.
Og at du er ideel, selvfølgelig.
Det er meget sødt.
Det er bare...
Hvem er det?
Bare en ven. Jeg tager den ikke.
-Det må du gerne. -Det er okay.
Det gør ikke noget.
Sært. Så du det gyngestativ?
-Hvilket? -Det var sært.
Et smukt, nyt gyngestativ foran et forladt hus.
-Jeg overså det. -Hvad?
Jeg så det ikke.
Hvad lavede det der?
Der bor tydeligvis ikke nogen.
Nogen er ved at flytte ind, og de har sat gyngestativet op først.
Det er mit eneste bud.
Det virker usandsynligt.
Du ved, for at have noget til at underholde børnene,
mens forældrene gør huset klart.
Sært.
-De siger, der kan komme en del sne. -Okay?
Ifølge vejrudsigten.
Synes du, vi skal vende om?
Jeg har faktisk en masse arbejde, jeg skal nå i morgen.
-Jeg skal nå hjem i aften. -Det går nok. Jeg har snekæder med.
-Hvad arbejder du på? -Jeg har en artikel til onsdag.
Hvilken en?
Modtagelighed for rabiesinfektion i de sensoriske dorsale rodganglieneuroner.
De trigeminale ganglier også, ikke?
Ja, præcis.
Point til mig.
Interesseret i og velinformeret om min kærestes arbejde.
Point til Jake.
Hvordan går arbejdet?
Det går slet ikke, faktisk.
Jeg skal virkelig tilbage i aften og i gang.
Jeg får dig hjem. Kæder.
Kæder.
Jo, jeg kan godt lide Jake.
Han er veluddannet.
Vi har forskellige fag, men han er nysgerrig og følger med.
Det er godt. Det tæller for forholdet.
Og han er sød på sin akavede måde.
Vi er også interessante sammen. Folk ser på os, når vi er sammen.
Hvem er det par? Jeg bliver ikke set på alene.
Heller ikke Jake.
Jake siger, han føler det.
Føler sig usynlig.
Skal vi høre noget musik?
Undskyld, hvad?
Jeg spurgte, om du vil høre musik?
Gerne.
Der er ikke meget signal helt herude.
Det er en spøjs sang.
-Her midt i ingenting. -Den er fra Oklahoma!
Musicalen.
Jeg vidste ikke, du var til musikteater.
Det er jeg heller ikke.
Jeg kender bare et par musicals.
Oklahoma, Phantom, Carousel, South Pacific,
Guys and Dolls, Flower Drum Song, Wicked,
How to Succeed in Business Without Really Trying, Music Man,
Pajama Game, Cabaret,
Løvenes Konge, Grease, The King and I, The Sound of Music,
Pal Joey, Charley's Aunt, On The Town, My Fair Lady.
Men jeg kender Oklahoma bedst.
De spiller den med et par års mellemrum af åbenlyse grunde.
Hvem spiller den?
Nogle gange ser jeg børn,
der var med i tidligere opsætninger.
I supermarkedet, bag disken i butikker i byen.
Ældre nu.
Den pige lader til at have en sund attitude.
Alletiders.
Det viser sig, at hun protesterer for meget.
Det kender vi alle.
Hvad?
At protestere for meget over, at alt er okay.
Derfor elsker jeg bilture. Det er godt at minde sig selv om,
at verden er større end indersiden af dit eget hoved.
Ikke?
-Perspektiv. -Perspektiv.
Der er smukt herude.
Dystert smukt, som et knust hjerte.
Hvornår var jeg sidst på biltur?
Jeg husker det ikke.
Intet falder mig ind.
Alt er underligt tåget for mig på det seneste.
Kan du lide den slags landskab?
Ja, det er smukt.
Det er melankolsk.
Det kan jeg godt lide.
Det er digteren i dig.
Ja. Det er det vel.
Jeg ved det ikke.
Har du arbejdet på noget?
Jeg har lige skrevet noget færdigt.
Ja. Jeg ved ikke.
Må jeg høre?
Du kan læse det.
Jeg vil helst høre dem med din stemme, du reciterer dem så flot.
Ikke rigtigt, men tak.
Det passer til det poetiske landskab.
Jeg ved ikke, Jake. Jeg har bare ikke lyst til at optræde.
Kom nu, så går tiden hurtigere.
Du skulle nødig kede dig.
Det hedder "Bonedog."
"At komme hjem er frygteligt.
Om hundene slikker dit ansigt eller ej,
om du har en kone
eller bare en koneformet ensomhed, der venter på dig.
At komme hjem er frygteligt ensomt.
Så du tænker på det undertrykkende barometertryk
på det sted, du lige har forladt, med ømhed,
fordi alt er værre, når du først er hjemme.
Du tænker på skadedyrene, der klynger sig til græsstråene.
Endeløse timer på vejen, assistance i grøftekanten og is
og visse skyers mærkværdige former
og tavshed fyldt med længsel, fordi du ikke ville tilbage.
At komme hjem er...
...rædsomt.
Og den hjemlige tavshed
og skyerne bidrager til intet udover det ulmende ubehag.
Skyer, sådan som de er, er faktisk mistænkelige.
De er gjort af et andet stof end dem, du efterlod.
Du blev selv skåret ud af et andet skylignende klæde,
sendt retur, sat ned i pris,
ilde mødt i måneskin,
ulykkeligt hjemvendt, forsømmelig de forkerte steder.
Et sæt tøj med vrangen ud, karklud-laset, slidt.
Du vender hjem,
månelandet, fremmed.
Jordens tyngdekraft
fordobler sine anstrengelser
og løsner dine snørebånd,
trækker i dine skuldre,
så strofen af bekymring på din pande udhugges dybere endnu.
Du vender hjem dybere,
en udtørret brønd, forbundet til i morgen ved hjælp af en skrøbelig streng af...
lige meget.
Du sukker ind i stormløbet af identiske dage,
man kan lige så godt, en ad gangen.
Nå, men...
Du er alligevel tilbage.
Solen står op og går ned, som en træt hore,
vejret ubevægeligt som et brækket lem, mens du bare ældes.
Intet bevæger sig, kun saltets tidevand i din krop.
Dit syn sløres,
du bærer dit vejr med dig.
Den store blåhval; et skeletlignende mørke.
Du kommer tilbage
med røntgensyn...
Dine øjne er blevet en sult.
Du kommer hjem med dine mutantgaver
til et hus af knogler.
Alt, hvad du ser nu,
det hele...
Knogler."
Wow.
Wow er et alsidigt udråb. Det er lige gået op for mig.
Det kan betyde, at...
Det kan betyde, at du elskede det,
eller at du ikke har ord for, hvor elendigt, det er.
Jeg elsker det.
Det er fantastisk.
Det er, som om...
Som om, det handler om mig.
Åh, du ved, det er vel det, man håber, når man skriver et digt.
Hvad?
Noget universelt i det specifikke, jeg ved ikke.
Det er, som om det handler om mig.
Jeg overvejer at gøre det forbi. Jake er fantastisk.
Han er rigtigt sød. Han er følsom. Han lytter til mig, og han er klog.
Men der er noget ubeskriveligt.
Noget dybt, usigeligt, uopretteligt forkert.
-Er du okay? -Ja.
Du virker bare langt væk.
Jeg tænker bare.
På hvad?
Jeg ved det ikke... bare vage strøtanker.
Vage strøtanker.
Måske tænkte jeg på tiden.
-Virkelig? -Ja.
At vi er på et tog, der fører os et sted hen.
Ingen kursændringer, ingen afstikkere, og som Mussolinis tog kører det til tiden.
Det er løgn, det med Mussolini og tog.
Forbedringerne af jernbanesystemet gik forud for ham.
Han tog bare æren,
og alligevel kørte de ikke altid til tiden.
-Det handlede ikke om Mussolinis tog. -Og man kan altid hoppe af et tog.
På film. I det virkelige liv ville man nok dø.
Det er sandt.
Jeg ser nok for mange film.
Det gør alle.
En samfundssygdom.
Fylder min hjerne med løgne som tidsfordriv
på et øjeblik,
og et blink med øjet i uudholdeligt langsomt tempo.
Det er ligesom rabiesvirussen,
der sætter sig på vores ganglier
og forvandler os til sig selv.
Virusser er monstrøse.
Alt vil leve, Jake.
Virusser er bare et eksempel på det hele.
Men...
Selv falske, elendige filmidéer vil leve.
De vokser i din hjerne
og erstatter ægte idéer.
Derfor er de farlige.
Men vidste du, der findes insekter, der sprænger sig i luften?
-Ja. -Ikke alt vil leve.
-Der er myrer, bladlus... -Af hensyn til fællesskabet.
Der findes selvmordsbombere.
TULSEY LANDSBYMEJERI
Kom, tag med mig.
Så ikke alt vil leve.
Ikke?
Sandt. Eller...
De vil, at deres samfund skal leve. Det er lig med dem selv i større målestok.
Uanset så ved vi ikke, om de vil noget.
De er sandsynligvis bare programmeret sådan.
Måske er vi alle programmeret?
-Nu er vi begge døde. -Ta-da!
Jeg er ikke klar til at gå ind.
Jeg har brug for at strække ben. Lange ben.
Lang køretur.
Er det ikke uhøfligt?
Hun ved, vi er her. Vi har vinket til hinanden i lang tid.
De ved, jeg strækker ben. Jeg viser dig rundt.
Jeg ved ikke. Det er koldt og ved at blive mørkt.
Kom nu, du får den korte version.
Måske kommer vi
tilbage til foråret, så kan vi ligge her og se op på universet.
Fårene.
Lad os sige hej.
-Hej får. -Hej får.
Der er noget trøstesløst herinde.
Og her lugter.
Gad vide, hvordan det er at være får.
Lave ingenting et helt liv på det her miserable, stinkende sted.
Spise, skide, sove, igen og igen.
Det var så det.
Fårene.
Hvad er der sket med lammene?
-Hvad sker der... -Hvad vil du vide?
De er allerede døde, så hvad kan der ellers ske med dem?
-Bliver de begravet? -De bliver nok brændt til foråret.
De er helt frosne nu, så der sker ikke noget.
Bare rolig.
Kom nu, jeg viser dig den gamle grisesti.
De måtte aflive dem.
-Det er synd. -En rådden situation, grisene.
Livet er ikke altid kønt på en gård. Det bør du vide.
Hvad skete der med dem?
Med grisene?
-Du ville ikke synes om historien. -Du er nødt til at fortælle det nu.
-Sikker? -Ja! Herregud.
Okay, jamen...
Min far havde ikke set til grisene i et par dage.
Mine forældre havde travlt.
Han smed deres mad ind i indhegningen.
Men efter et par dage
bemærkede han, at de hele tiden lå i det ene hjørne,
så han gik ind for at tjekke. De så syge ud.
Han besluttede sig for at flytte dem.
Og de er tunge.
De er grise, ikke?
Men det lykkedes ham endelig at flytte en, og han opdagede,
at hele undersiden var fyldt med maddiker.
De var begge ved at blive ædt levende.
Livet kan være brutalt på en gård.
Skal vi gå ind? Her er koldt.
Alt skal dø. Det er sandheden.
Det er rarest at tænke, at der er håb.
At man kan hæve sig over døden.
Kun den menneskelige fantasi kan tro, at ting bliver bedre,
måske affødt af den menneskelige erkendelse af, at tingene ikke bliver det.
Ingen ved det med sikkerhed.
Men mennesker er nok de eneste dyr, der ved, at deres død er uundgåelig.
Andre dyr lever i nuet.
Mennesker kan ikke, så de opfandt håb.
Hallo?
Jeg er her. Vi er her.
Hallo?
Det er Jake!
Hallo?
-Vi kommer straks. -Okay.
Vil du have hjemmesko?
-Øhm... -Gulvene er kolde.
-Gamle huse. Gider du holde den? -Ja.
Ja tak, så.
De er lidt store til dig, det er mine gamle, men de varmer.
Voila.
-Ikke nogen til dig? -Næ.
Nej, tag dem her. De er dine.
Ikke tale om. Jeg er en gentleman.
Mine hjemmesko er dine hjemmesko.
-Er du sikker? -Ja.
Tag plads.
De kommer straks.
-Musik? -Gerne.
Soveværelserne er ovenpå.
Ikke meget andet.
Min mors syværelse,
soveværelse, linnedskab.
Jeg kan vise dig rundt efter maden, hvis du vil.
Det er ikke prangende, som du kan se.
Her er rart. Jeg kan lide det.
-Ja? -Ja.
Minder mig om mit barndomshjem.
Alle gårde minder vel om hinanden.
Og alle lykkelige familier.
Jeg ved ikke, om Tolstoj har ret der.
Lykke i en familie er lige så mangefacetteret som ulykke.
-Jeg tror, han talte om ægteskab. -Her kommer de!
Jeg får gang i pejsen i mellemtiden.
Dine forældre vidste, vi kom, ikke?
De inviterede os og sådan?
Invitation lyder lidt formelt for min familie,
men ja, vi kommunikerede.
Okay, fedt.
Dejligt med ilden.
Hyggeligt.
-Hvad er der derinde? -Kælderen.
Jaså.
Der er normalt lukket af, det kan trække lidt i gamle huse.
Klart.
Kælderen er ikke bygget færdig.
Et hul i jorden, egentlig.
Et hul i jorden?
Bare vandvarmer, vaskemaskine og tørretumbler.
Vi bruger den ikke til andet.
Den er spild af plads.
Jeg hader kælderen, hvis du virkelig vil vide det.
Du har intense følelser omkring den.
Når man er barn,
så er kældre skræmmende.
Vi havde ikke en, jeg voksede op i en lejlighed,
men jeg fornemmer det fra uhyggelige film.
Kig ikke ned i kælderen.
Præcis.
Han gemmer sig derinde.
-Hvem? -Hvad?
Hvad er ridserne på døren?
Fra hunden, hovedsageligt.
Jeg elsker hunde.
Jeg vidste ikke, de havde hund! Jeg ved normalt, om der er hund i huset.
-Legetøj, der flyder... -De holder orden.
Hvor er den? Hvilken slags? Hvad hedder den?
Så mange spørgsmål. Jimmy.
En border collie.
Sikkert udenfor, eller...
Hej Jimmy!
Hej!
Han er våd.
-Det er... -Her kommer de.
Var køreturen okay?
Ja, fin.
Dejligt at møde dig, Louisa.
Jake har fortalt os så meget om dig.
Han har også fortalt mig meget om jer.
Og du kom alligevel?
Hej.
Nå, lad os spise.
Maden bliver så kold som et heksebryst svøbt i messing.
-Det dufter godt. -Bare I er sultne.
Alt på bordet er hjemmelavet og fra gården.
-Det ser lækkert ud. -Jake siger, du er kunstmaler.
Ja! Jake taler sandt.
Jeg har ikke forstand på kunst, men det skal helst forestille noget.
Hvad hedder det? Abstrakt. Forstår det ikke.
Jeg kunne male abstrakt. Smøre farve ud på, hvad hedder det nu?
Lærredet. Svindel og humbug, hvis du spørger mig.
Malerier skal ligne fotografier.
Det kunne jeg aldrig male. Det er talent.
Hvorfor ikke bare tage et billede, far, hvis du kan lide fotografier?
Det er hurtigere og ligner fotografier på en prik.
Jeg holder af fotografier, især af sport.
Hvilken slags maler du, Lucy?
Jeg er ikke abstrakt kunstner, så det var heldigt.
Godt! Det er præcis min pointe. Ser du? Godt!
Jeg maler mest landskaber.
Udendørs malerier?
Ja! Friluft.
Altså udendørs maleri.
Jeg prøver at indfange lys og stemninger.
-Hvor skønt. Jake malede også før i tiden. -Mor!
Han arbejdede ihærdigt.
-Det vidste jeg ikke. -Han var dygtig.
Jeg forsøger at tilføre værkerne en slags... indvendighed.
Indvendighed? Så du maler indenfor?
I mit hoved. Så et landskab forsøger at udtrykke mine følelser.
Ensom, opstemt, bekymret, trist.
Det lyder interessant.
Som maleriet af pigen, der sad på marken og kiggede på huset.
-Christinas verden. Wyeth. Ja. -Præcis.
Men uden mennesker.
Hvordan kan et billede af en mark være trist
uden en trist person, der ser trist ud på marken?
Et interessant problem.
Jeg kæmper med det.
Jeg har nogle billeder af mine værker, hvis I vil se dem.
Ja!
-Ja? -Ja?
-Gerne! -Ja?
UBESVARET OPKALD
Dem her.
De er pæne, men jeg kan ikke se,
hvordan de skulle få mig til at føle noget,
når der ikke er en person i dem, der føler noget.
Hvis der ikke er en, der føler sig trist, glad eller de andre følelser, du nævnte.
Måske er du den person, der skuer ud over landskabet.
Så skulle jeg se mig i dem.
Hvis du var der, så du ikke dig selv.
Jo, hvis jeg så ned. Jeg er ikke et spøgelse.
Det kan jeg bevidne.
Især i soveværelset.
Jeg mener, at hvis du var der,
og så ud uden at kigge ned, ville du se landskabet og føle noget.
Dine følelser for omgivelserne handler om dig, ikke om omgivelserne.
Ingen af…
Følelsen er ikke iboende i stedet.
-Den gik over mit hoved. -De er nu pæne. Du er meget talentfuld.
-Tak. -Jeg kan lide farverne.
Tak.
Jake, du sagde ikke, din kæreste var så talentfuld.
Det gjorde jeg faktisk.
Nå, men...
Nogle gange gør jeg.
Jeg havde troet...
Fordi...
Så, Jake...
fortæller, at du studerer kvantepsyke på universitetet.
-Ja. -Fysik.
-Virkelig? -Ja.
Usædvanligt for en pige, ikke?
Det er det faktisk.
Jeg spørger bare.
Mindre end det har været, så det er en god ting.
Siden syvende klasse har jeg ikke kunne forstå, hvad Jake sagde,
så det er vidunderligt, han har en, han kan dele sine tanker med.
Jake siger, der har været mange kendte fysiker-ægtepar.
Far!
Der har vist været nogle.
Pierre og Marie Curie delte en Nobelpris i fysik.
Selv jeg har hørt om dem. Eller om hende, stråling.
-Radioaktivitet. -Radium.
Jeg er så glad for, at Jake har fundet en.
Vil du ikke fortælle os, hvordan I mødte hinanden? Jake nægter.
Jeg elsker romantiske møder. Som i Forget Paris.
-Billy Crystal? -Dårlig film. Billy Crystal er en svans.
Nå, men...
Jeg tog med en ven på bar ved universitetet,
og det viste sig at være quizaften.
Fantastisk, Jake er vild med at quizze!
-Vi spillede geni-udgaven... -Genus!
-Geni-udgaven af Trivial Pursuit. Hvad? -Genus! Det er Genus-udgaven.
Jeg har altid troet, det var geni. Så har jeg sagt det forkert i årevis.
Jeg er tydeligvis ikke et genus!
Den var god.
Nej.
Genus er ikke det samme som et geni. Genus er en kategori.
Jeg troede, det var geni-udgaven.
Jeg fortalte alle, at du kunne svarene i geni-udgaven. Jeg var stolt af det.
-Hvorfor fik vi ikke... -Der er ingen...
-...geni-udgave. -Okay.
Jake var med sit quizhold, og min ven og jeg fandt et tomt bord i nærheden.
Jeg holdt øje med ham.
-Du syntes, han var sød. -Ja.
Han tog spillet meget alvorligt, hvilket jeg syntes, var charmerende.
Hvad var det nu, hans hold hed?
-Bresjnevs Øjenbryn. -Bresjnevs Øjenbryn, ja.
Og jeg spurgte, hvem Bresjnev var, bare for at have noget at sige.
Og han fortalte, at Bresjnev var en sovjetisk ingeniør.
Og en general i...
-Afdelingsleder for... -Leder af kommunistpartiet.
Under dagsrationstiden.
-Stagnationstiden. -Nemlig.
Normalt driver de holdnavne mig til vanvid, de vil vise sig sådan.
Men det gjorde mig ikke så meget med Jake.
Det var nok, fordi han var sød.
Nårh. Han er sød, er han ikke?
Så jeg prøvede at samle mod til at snakke med ham,
for selvom han så på mig flere gange, turde han tydeligvis ikke sige noget.
Sagde du ikke, at I talte om Bresjnev?
Jo, det er sandt.
Men vi talte ikke mere efter det,
mente jeg nok bare.
Så jeg sagde noget dumt, a la: "I klarer jer nok godt".
Jeg råbte det næsten, fordi der var så meget støj.
Og Jake hævede sig glas og sagde: "Ja, men vi har flydende forstærkninger."
Så jeg grinede, og isen var brudt,
og jeg tror, min latter gav ham mod, for så fortalte han mig,
at han var krydsords...
-Verbalist. -Verbalist.
Jeg forstod det ikke, men det ville jeg ikke indrømme, så jeg sagde: "Fedt".
Han viste sig igen, ret uelegant, og jeg tænkte:
"Den fyr er akavet. Han spiller ikke spillet."
Og det var der noget tiltalende ved.
Men så fortsatte han.
Han fortalte, at han ville have, at holdet skulle hedde Ipseitet.
-Og jeg tænkte: "Åh gud". -Kunne du ikke lide ham mere?
Nej.
Det kunne jeg.
Jeg ville bare stoppe den slags. Så jeg sagde:
"Du ved, jeg ikke kender det ord. Drop nu det lort."
Så sagde han noget a la: "Jeg er et røvhul".
"Jeg er ikke god til at tale med folk. Ipseitet er et andet ord for selvet."
Efter det talte han som et normalt menneske, og han var sjov.
Og jeg kunne se, han ville bede om mit nummer, men var genert.
Og jeg rejste mig for at gå.
Min veninde ville afsted.
Og Jake
udbrød, om han måtte få mit nummer.
Sådan Jake.
Det er på tide.
Og resten er historie.
Det er, hvad...
seks uger siden?
Det føles som mere.
Det føles som for evigt.
Jeg kan ikke...
...engang huske, hvor lang tid det er.
Jeg kommer straks. Hej, velkommen til Red Line.
Jeg er Yvonne, jeres tjener.
Der er en fyr bag dig.
Virkelig?
Det er Nimrod. Den idiotiske tjener under oplæring, der forfølger mig.
-Hej, jeg hedder Nimrod. -Hej.
Er I klar til at bestille, eller har I spørgsmål?
-Hvordan er Santa Fe-burgeren? -Meget populær.
Okay, så hvad foretrækker du? Santa Fe-burgeren eller Natchez-burgeren?
Den er svær. Begge to er ret gode.
-Har du ikke en favorit? -Jeg ville nok sige...
Fister, hun er veganer.
-Hvad fanden laver du? -Hør her.
Den fantastiske kvinde foran dig er ikke tjener.
-Gider du... Gå nu. -Hun er tjener.
Men kun for at finansiere sine studier
som dyrerettighedsadvokat.
Hun har ikke rørt en krumme kød eller mælk, siden hun var fem år.
Og hun indså, at en hamburger bare er en ko i småstykker.
Hun brugte resten af sit liv på at prøve
at gøre verden til et bedre sted for dyr, og jeg elsker hende!
Jeg elsker hende, fordi hun er den smukkeste...
Det var smukt, Yvonne. Du er fyret.
Jeg havde brug for det job.
Det ved jeg.
Sagde du, at du elsker mig?
Ja.
Idiot.
Det har været hyggeligt.
-Vi må afsted. -Jake var en god dreng.
Han fik endda en præmie for flid i skolen.
-Arbejder du stadig på det? -Nej.
Flid. Som otteårig. Utroligt, ikke?
Imponerende. Vi fik aldrig præmier som børn.
-Eller som voksne. -Sandt. På intet tidspunkt.
Jeg vandt sportstrofæer, men aldrig for flid.
Jeg kendte næppe ordet flid som otteårig!
Men det gjorde Jake.
Jake kendte det.
-Kan du huske, hvor glad du var for den? -Nej.
-Han havde den på i skolen. -Nej.
Det havde han. Hver dag.
Nej, jeg var skuffet. Jeg ville have den for skarpsind.
Flid... er en andenplads.
"Du har arbejdet hårdt, du er ikke så klog, men godt forsøgt."
Vær ikke sur. Det var en flot præmie, skat.
Jakey.
Dessert?
Jeg har lavet Jakes yndlingschokoladekage.
Skønt.
-Jeg kan ikke sige nej til chokolade. -Skønt.
Ville det ej være elskerligt?
Hjælp mig.
Jeg serverer dessert i stuen.
Det er fra My Fair Lady.
Det var dig! Ja!
-Hun sagde, han var en svans. -Det har du sagt i årevis!
Du kan ikke blive ved med det her!
Du virker så stille.
Er du okay?
Kan du lide dem?
De er flinke.
Meget flinke forældre.
Du valgte godt, min ven.
-Ja. -Ja.
Selvfølgelig.
De elsker dig højt.
-Ja. -Central egenskab hos forældre.
Det er det vel.
Vi har haft problemer.
Alle har problemer med deres forældre.
Hvad blev der af Jimmy?
Ah, her er han!
-Du er et stinkende, vådt monster. -Undskyld!
-Undskyld. -For hvad?
Hans lugt.
Jake, han er en hund.
Det er fint. Jimmy…
Hvem er det?
Kan du ikke se det?
Nej.
Det er mig.
Nej, det var mig. Var det ikke mig?
-Hvordan... -Beklager.
-Åh gud. -Nødsituation i køkkenet.
Her er den, Jakes favorit. Ta-da!
Chokolade-juleroulade.
Selvom det ikke er jul mere.
Det minder mig om dengang, Jake suttede tommelfinger.
Selvom han var for gammel til det.
Han sagde: "Jul, jul, jul", mens han suttede på den.
Juleroulade. Ligner lidt en tommelfinger!
Ser lækker ud.
Velbekomme!
Tak.
Den ser fantastisk ud.
Tak. Velbekomme.
Åh gud.
Jeg har problemer med ørerne.
Hvis I undrer jer over, at jeg konstant hiver mig i ørerne.
Mere end et problem.
Tinnitus. Det er, hvad det er, som man siger.
Hvad er tinnitus?
Ikke morsomt er, hvad det er.
Ikke morsomt.
Skidt sker, som man siger.
Jeg hører en summen i mine ører.
Måske mere en hvislen. Eller en...
Hvisken.
Altid?
Ja!
Som om jeg konstant bliver hvisket til.
Måske deler den universets hemmeligheder med mig.
Jeg ved det ikke.
Måske er det tips til aktiemarkedet.
Vi ville være rige!
Undskyld.
Jeg troede, den var slukket.
-Kan du se mine briller? -Her.
Det er bare en ven.
-Hendes ven ringer meget. -Tag den bare. Det er ikke uhøfligt.
Det er ikke vigtigt.
Man ved aldrig. Der er snestorm derude.
-Hun er måske strandet. -Det er okay.
Er der snestorm? Vi vil ikke blive fanget.
-Det er okay. Jeg har kæder. -Jeg skal arbejde i morgen.
Satte du kæderne på?
Ikke endnu, men de er i sengen.
Kæder burde ordne sagen.
Hvad? Undskyld.
Kæderne.
Åh gud. Hviskerne, kalder jeg dem.
-Natten er værst. -Hvad er?
-Natten! -Åh, natten er værst.
-Jeg sover næsten ikke. -Det lyder svært. Det beklager jeg.
-Beklager? -Det beklager jeg!
Vi beklager begge to!
Men tag nu dit opkald.
Det kan være alvorligt.
Det er fint.
Jeg...
-Jeg ved, hvad hun vil. -Lyt i det mindste til beskeden.
Okay!
Fint.
Kun et spørgsmål at opklare. Jeg er bange.
Jeg føler mig skør. Mine tanker uklare. Antagelserne er korrekte.
Jeg mærker min frygt vokse. Tiden er inde til svaret, kun ét spørgsmål.
Ét spørgsmål at besvare.
Hun har det fint.
-Hvad ville hun? -Hun ringede bare for at sige hej.
Hvor dejligt.
Venner er vigtige.
Jake havde ikke så mange som barn. Heller ikke nu.
-Husker du din 50-års fødselsdag? -20-års.
-Hvad sagde jeg? -50-års.
Du godeste, hvor er min hjerne?
Nå, men.
Venner kan være nyttige.
Det har jeg altid ment.
For livet kan være svært.
På en gård.
Det bliver ikke nemmere, som det trasker afsted.
-Hvad? -Bliver ikke lettere.
-Hvad? -Livet!
Nej, det gør ikke. Det er et lyntog til helvede.
-For guds skyld, mor! -Okay, jeg overdriver. Det er rigtigt.
Et lyntog til hekkenfeldt!
Din mor var altid meget sjov.
Det var det, jeg faldt for.
Jeg tror, det var det første, jeg forelskede mig i.
Det falmede lidt med alderen.
Man bliver vel slidt op.
Det er ikke så sjovt mere.
Jeg savner hende frygteligt.
Lucia studerer gerontologi.
Virkelig?
Hvor fascinerende.
Fascinerende.
Ja.
Jeg har altid været interesseret i aldringsprocessen.
Jeg synes, vores samfund nærmest er frastødt af alderdom.
Yderst tåbeligt,
da det er en uundgåelig og naturlig del af alle skabningers livscyklus.
Foruden at være utroligt uvenligt.
Hvor interessant. Og medmenneskeligt.
Vi må beholde hende, Jake.
Så god hun er.
Mand, det...
Det ser slemt ud derude.
Jeg ved ikke, Jake. Vi må hellere...
Jake?
-Jake? -Hvad?
Vi må hellere tage afsted.
Det ser ret slemt ud.
Jeg har kæder!
Hvor er du?
-Ovenpå. -Jeg kommer op.
Bare så du ved det.
Jake?
Hvor er du?
JAKES BØRNEVÆRELSE
Jake?
"At komme hjem er frygteligt.
Om hundene slikker dit ansigt eller ej,
om du har en kone eller bare en koneformet ensomhed, der venter på dig.
At komme hjem er frygteligt ensomt."
Undskyld, du skræmte mig.
Det må du undskylde.
Det er Jakes børneværelse.
Ja, jeg så skiltet på døren.
Nå, det.
Hvordan kan jeg forklare det?
Min hukommelse forsvinder.
Tidlige tegn på…
Alzheimers?
Demens?
-Lewy Body... -Ja, det er vist det.
Vi er begyndt at sætte mærkat på ting.
Du vil opdage, at der er mærkater over hele huset.
Det har jeg ikke bemærket.
Du vil bemærke det.
Jeg er ked af at høre, at du er…
Det er okay.
Sandheden er,
at jeg glæder mig til, det bliver så slemt,
at jeg ikke kan huske, at jeg intet husker!
Det virker til at være en...
Bedre måde at...
Årh, kom nu.
-Ja. -De siger, at intet er så skidt...
-Godt for noget. -At det ikke er godt for noget. Nemlig.
De siger, at intet er så skidt, at det...
Jeg tror, at det er sandt.
Det er Jakes gamle værelse.
I to kan sove her i nat, hvis I vil.
Hans mor og jeg er ikke gammeldags med den slags.
Hvis I vil knalde og sådan.
Jeg er nødt til at komme hjem i aften.
Jeg skal arbejde i morgen.
Jeg ved godt, at sengen
ser lidt lille ud til to...
Åh, kom nu.
Voksne mennesker.
Det er jo en barneseng. Ikke engang til tvillinger.
Kun til ét barn. Men mon ikke, det kan gå for en nat.
Det er meget gæstfrit, men jeg må...
Jeg tænker, I ikke kommer til at knalde i den seng.
Ikke rigtigt lavet til det. Det er en barneseng.
Kun til ét barn, ikke to.
Ja.
Jeg kan sikkert finde en af min kones gamle...
...ting, du kan tage på i aften.
Kan gennemrode nogle kufferter.
Jeg kan sikkert finde en af min kones gamle ting, du kan have på.
Til i aften. Hov, se der...
Jakes gamle værelse.
Jake.
Se, det er kæresten.
Åbn munden.
Jake, sneen. Jeg må afsted.
Jeg har sagt til ham igen og igen, at det er på tide at tage afsted!
Mor, du skal spise!
Jeg kommer om lidt.
Mor!
Jake har altid været en god dreng.
Mor.
Flittig.
Han vandt en præmie.
Måske ikke så naturligt talentfuld som nogle af de andre elever,
men han arbejdede så hårdt.
Og det er endnu mere imponerende.
At være genus...
Geni, mor.
En stor lodtrækning.
Det genetiske lotteri, som man siger.
Men at klare sig så godt som Jake
uden særlige talenter eller evner...
Det er meget mere imponerende.
Ja.
-Måske skulle du... -Snart!
Okay.
Vi kører snart.
Lad mig blive færdig her.
Mor?
Jeg er imponeret over din omsorg for din mor.
Det er sjældent.
Vi oplagrer normalt vores ældre.
Der er noget særligt ved så hengiven en søn.
Det er jeg glad for at høre. Det muntrer mig op.
Nogle gange...
...føles det, som om ingen ser de gode ting, man gør.
Som om man bare er alene.
Jeg ser det.
Jeg venter nedenunder.
Så I kan være alene.
Jeg vil ikke bo i en lagerbygning.
Jeg bør gøre det forbi.
Bare gøre det forbi. Et rent snit.
Ikke blive hængende. Ikke vente på forbedring.
Man kan ikke vente evigt.
Jeg ved ikke, hvem jeg er i det her længere.
hvor jeg ender, og Jake begynder.
Jeg er en flipperkugle. Mine følelser vælter rundt.
Jake har brug for at se mig som en, der ser ham.
Han har brug for at blive set og værdsat.
Som om det er mit formål i det her, i livet.
At værdsætte Jake. At holde ham i gang.
Og han skal se min værdsættelse af ham som valideret,
godkendt af andre.
"Se min kæreste. Se min gevinst. Hun er klog, talentfuld, følsom.
Hun kan dit, ved dat. Hun har lavet dit, går op i dat.
Jeg følger ham lige på toilet, så går vi.
Jeg må gøre det forbi.
Er det pigen?
Ja, far. Louisa.
Godt. Jeg har din mors...
NATKJOLE
...natkjole.
Til hende.
Det er meget venligt. Jeg...
Jeg skal hjem i aften.
Snart.
Jeg forstår ikke. Hvad mener hun?
-Jeg ved ikke, far. Jeg forstår ikke. -Jeg har min vagt i morgen.
Hun er servitrice.
Vi mødtes, da hun servicerede mig.
Det er en sød historie.
Jeg spurgte hende om...
Santa Fe-burgeren.
Jeg føler mig forvirret.
Lad os få dig på toilet.
Vi vil ikke have flere ulykker. Kan du huske i aftes?
-Hvad laver den gamle ting her? -Aner det ikke.
Den er jo møgbeskidt. Der er Jakes babymad på. Hvad laver den her?
Jeg ville forlægge mit eget hoved, hvis det ikke sad fast.
Vil du være en skat og smide den i vaskemaskinen?
Jeg har travlt med at samle legetøj op.
Jake lod sit hoved flyde, hvis ikke det sad fast.
Selvfølgelig.
-Hvor er den? -I kælderen.
Det vil Jake ikke synes om.
Jake kan være kontrollerende. Du må ikke lade ham styre dig.
Jeg tror, det er den anden side af hans personlighed. Det med flid.
Han skal kontrollere alt.
Der er så mange,
mange ting, der gør ham nervøs.
Han lukker sig mere og mere af for verden. Det er et problem.
De få mennesker, han har tilbage i sit liv, skal følge hans regler.
Det er et problem.
Ja, det er nok min skyld.
Al denne skyld gør, at jeg føler mig forpligtet
til at stå på hovedet for at imødekomme hans behov. Det er en ond cirkel.
Så hvad er det, du prøver at sige?
Jeg siger,
tag den forbaskede natkjole ned i kælderen.
Lev livet farligt!
Sendte du hende ned?
Til vaskemaskinen.
Mor! Seriøst?
Du behøver ikke vaske tøj for min mor.
Du er gæst, og vi skaffer dig en ren natkjole.
-Det er okay. -Men vi må...
Vi må virkelig afsted.
-Gider du hjælpe med kæderne? -Øjeblik, jeg kommer.
Det er tragisk, så få der besidder deres sjæl, før de dør.
"Intet er så sjældent hos mennesker,"
siger Emerson,
"som en selvstændig handling".
Og det er sandt.
Folk er som regel hinanden.
Deres tanker hinandens holdninger.
Deres liv en parodi, deres lidenskab et citat.
Det er et Oscar Wilde-citat.
Der er kun et spørgsmål at opklare.
Jeg er bange. Jeg føler mig skør. Mine tanker uklare.
Antagelserne er korrekte. Jeg mærker frygten vokse.
Tiden er inde til svaret. Kun ét spørgsmål.
Ét spørgsmål at besvare.
Du godeste.
Jake, er din mor...?
Hun...
Hun sover.
Hun...
Vi må afsted.
Det er ved at blive forræderisk.
Er hun okay?
Hun gik ud som et lys.
Godt tidspunkt at smutte.
Hvad med din far?
Han...
Han trisser rundt et sted.
Affaldskværnen er i stykker igen.
Det var rart at møde dig.
Tak, i lige måde.
Tusind tak for jeres gæstfrihed.
Du er velkommen når som helst.
Jake er en god dreng, ikke?
-Jo. -Ikke?
En god mand, burde jeg sige.
Er du enig?
Ja.
Okay, jamen...
Hvad så?
Kunne du lide dem?
Ja, de er vældigt søde.
-Virkelig? -Ja.
De kan være lidt påtrængende, men de er gode mennesker.
Det stod meget klart.
De var begge to vilde med dig.
Det er jeg glad for.
Så klog, sagde min mor.
Gjorde hun?
Ikke til dig direkte, det havde gjort dig utilpas.
Men da jeg hjalp hende med opvasken.
Jeg husker ikke, at Jake hjalp sin mor med opvasken.
Jeg føler mig usikker på mange af aftenens hændelser.
Da du og far talte om...
Hvad?
Da du og far talte om...
Som om alt var lidt...
-Takster. -Nå ja. Takster.
Ja, nu husker jeg det. Det er lidt sløret.
Du drak også en del vin.
-Han elskede, at du kendte forskel. -Gjorde jeg?
Det gjorde du.
Du bemærkede det nok ikke. Han fyldte dit glas ofte.
-Gjorde han? -Ja.
-Okay.
Det bemærkede jeg ikke.
-Ja. -Lumskt.
Gør det svært at tælle.
-Det gør det. -Som jeg sagde…
Alt i alt synes jeg, det gik godt.
Det var et vellykket besøg.
Ja.
Alle lærte hinanden at kende.
Det er sandt. De er vældigt søde.
-Kunne du lide dem? -Ja.
De kunne også lide dig. Jeg tror, det er et godt tegn.
Tegn?
Tegn.
Tegn er måske ikke det rigtige ord.
Tingen. Den gode ting.
Gode ting.
Når folk, man kan lide, kan lide hinanden.
Folk forestiller sig som enheder, der bevæger sig gennem tid.
Men jeg tror, det er modsat.
Vi står stille,
og tiden bevæger sig gennem os,
blæsende som en kold vind,
stjæler vores varme, gør os sprukne og forfrosne.
Hvad tænker du?
Jeg ved det ikke, død.
Jeg føler, jeg var den vind i aften.
Der blæste gennem Jakes forældre.
Så dem, som de var. Som de vil blive.
-Så dem, efter de er væk. -Hvad...
-Når kun jeg er tilbage. -Hvad tænker du på?
Kun vinden.
Ikke meget.
Virkelig?
Jeg er træt, Jake. Det er nok vinen.
Ja, du drak meget.
Ja.
Det sløver dig, ved du nok.
Selvfølgelig.
Jeg tror, det er vigtigt for folk at huske på,
før de træffer beslutninger påvirket.
-En kvinde under indflydelse. -Fantastisk film.
Jeg er ikke helt enig.
Jeg har set den film om og om igen til mit essay, der skal afleveres onsdag.
Jeg følte et slægtskab
med Mabel, tror jeg.
Hun er sådan en kraftfuld, frygteligt uretfærdigt behandlet karakter.
Er hun?
Jeg tror,
at Mabel Longhetti er udkørt, fordi hun altid prøver at gøre alle tilpas.
så hun kan blive betragtet som endnu en offer-heltinde i kvindekampen.
Men kun kvindeforkæmpere, der er villige til at godtage
spin-offs fra lærebøger som kunst. Den statuariske Gena Rowlands,
fru Cassavetes, er fænomenal og slipper aldrig rollen.
Enig. Jeg syntes, hun var fantastisk i rollen.
Det var som om, hun omfattede...
Nu med en ubestemmelig alder og en skønhed med dybde,
kan hun virke gammel og ung.
Skygger af udtryk forvandler Mabel Longhetti fra
en strålende, flirtende skønhed til en trist og sammensunken dranker.
Rowlands vender skizofren opløsning udad.
Mabel fragmenteres for øjnene af dig.
Et cirkus med tre maneger i hendes ansigt.
Rowlands præstation er nok til et halvt dusin tours de force, en hel række Oscars.
Det er udmattende. Hun er en dygtig skuespiller,
men hun gør intet mindeværdigt, fordi hun gør så meget.
Det er den mest flygtige store præstation, jeg har set.
Det er uklart for mig, hvad du mener med flygtig?
Mabel forsøger at skære sit håndled, Nick putter plaster på.
Den idiotiske symbolik er til at huje af.
Men efter 2 timer og 35 minutter er man så groggy, at man kun stønner.
Detaljer, der skal etablere de patologiske træk
hos karaktererne, der omgiver Mabel,
og dermed vise hendes isolation, bliver i stedet livløse, falske momenter.
Om karaktererne er ubevidste,
eller om Cassavetes er ubevidst om, hvad han laver, er uklart.
Børnene mumler konstant, at de elsker hende.
Men hvordan skal det refræn forstås?
Pylrer de om hende? Vender rollerne om og behandler hende som et barn,
der skal beroliges?
Eller er de så uforbeholdent kærlige, som hun er?
Og hvad skal vi tænke
om Nicks konstante proklamationer?
Er det overhovedet et ord?
-Jeg troede, det hed proklamering. -Begge er ord. Slå det op.
Hvordan skal Nicks kærlighedsproklamationer forstås?
Filmen er komplet tendentiøs.
Planlagt uden at være gennemtænkt.
Jeg kan godt se, hvad du mener.
Du er helt klart filmeksperten.
Ja.
Det er jeg.
Jeg blev vel bare draget
af den sympati, Cassavetes udviste for hende.
Jeg føler måske, at vores samfund mangler en vis venlighed,
en vis vilje til at engagere sig i andres kampe,
kampe med problemer, der skyldes...
Et fremmedgørende samfund?
Jeg ved ikke. Det er det vel.
Ja. Det virker håbløst.
Hvad gør?
Det hele. Alt.
Som at føle sig gammel,
din krop svækkes, din hørelse, dit syn.
Du kan ikke se, og du er usynlig.
Du har styret forkert så mange gange.
Den store løgn.
-Hvad er den store løgn? -Det ved jeg ikke!
At det bliver bedre. At det aldrig er for sent.
At Gud har en plan for os.
-At alder kun er et tal. -Hold kæft.
At...
det altid er mørkest før daggry. At...
Intet er så skidt, at det ikke er godt for noget.
At der
er en person til os alle.
Alt sammen floskler.
Hold kæft, Mabel! Sæt dig, Mabel!
Og Gud giver os aldrig mere, end vi kan klare.
Gud er god nok på den måde.
Vil du have noget sødt?
Hvad mener du?
-Dessert. -Spiste vi ikke dessert hos din mor?
Jeg føler, der var en kæmpe kage, eller...
Det passer.
Jeg er nok bare sukkerjunkie!
Jeg ved ikke.
-Det kan hjælpe med at holde mig vågen. -Helt sikkert!
Vi har brug for en vågen Jake. Alt er så forræderisk.
Der er en Tulsey Town ved den næste frakørsel.
Tulsey Town?
Åben nu? I det her vejr? Her er iskoldt.
Det er perfekt vejr til en Brrr.
Synes du ikke?
Det er det vel.
Hos Tulsey Town
servicerer vi med softice!
Tulsey Town.
Det har jeg aldrig tænkt på før.
Hvad tror du, Tulsey Town er?
Ud fra klovnen
tænker jeg, at det er en cirkusby.
Måske ligesom det sted...
hvor opvarmningsartisterne tager hen i lavsæsonen.
Hvor klovnedamen hersker?
Ja, hun har en krone på.
Har hun en klovnekrone?
En venligsindet og tolerant isklovnedronning.
Lavet udelukkende af laktose.
Hun er laktosetolerant!
Hun er sød, men kold.
Som din mor.
-Hvad? -Det røg bare ud af munden på mig.
-Synes du, min mor er kold? -Nej.
Hun var skøn, det mener jeg virkelig.
For jeg abonnerer ikke på det der,
moderen er årsagen til alle psykiske problemer-lort.
Det er kvindefjendsk nonsens. Freudiansk humbug.
Det er fristende
at have en af tørre det af på.
Hvad?
Det hele. Hvorfor du føler, som du gør. Hvorfor du er, som du er.
Det er kvindefjendsk nonsens. Freudiansk humbug.
Et voksent menneske skal før eller siden
tage ansvar for, hvem de er.
Synes du ikke?
-Jo. -Mødre bærer på deres egen smerte.
Deres egen historik af forsømmelse og misbrug.
Og alligevel, før eller siden i det 20. århundrede,
er de blevet beskyldt for børns træk:
skizofreni, autisme, narcissisme, homoseksualitet.
Ikke at homoseksualitet har noget til fælles med de andre ting.
-Klart. -Selvfølgelig ikke.
At sige, at en mor er skyld i sit barns homoseksualitet, antyder,
at homoseksualitet er negativt.
Jeg sagde bare, at dengang homoseksualitet blev betragtet som en patologi
i DSM-manualen indtil 1973,
blev en pylret mor
ofte anset for at være årsag.
Ja.
Det er forkasteligt, som vi stempler folk, kategoriserer dem og afviser dem.
Jeg ser på børnene i skolen hver dag.
Jeg ser dem, der er udstødt.
De er anderledes. Ude af trit.
Og jeg ser de liv, de vil få på grund af det.
Nogle gange ser jeg dem flere år senere, i byen, i supermarkedet.
Jeg kan fornemme, at de stadig bærer rundt på det.
Som en...
...sort aura.
Som en møllesten.
Som et væskende sår.
Jake.
-Jeg overvejer... -Her! Ta-da!
Mand, det er brutalt.
Et brutalt sted, Tulsey Towns hjemsted.
Også klimaforandringer her. Har du læst romanen Is?
-Det tror jeg ikke. -Af Anna Kavan?
-Det tror jeg ikke. -1967, det er en slags fabel om...
-Lad os købe isen og køre, jeg fryser. -Jeg vil bare se, hvem der er her i aften.
Kender du personalet?
Nogle af dem.
Jeg stopper af og til efter besøg hos mine forældre.
Nogle af pigerne er ikke søde, så jeg tjekker lige.
-Hvorfor ikke? -Jeg ved ikke.
Folk kan være kolde over for mig.
-Jeg venter i bilen. -Nej! Hils på.
De kommer ikke, hvis de ved, det er mig.
-Hallo, er der nogen? -Øjeblik!
Så, Ice finder sted under en miljøkatastrofe,
der gør verden til en frossen ødemark.
Og hoved...
Hej!
Hej.
Kan jeg hjælpe dig, hr?
Jeg vil gerne have en Oreo Brr.
Og han vil have…
Samme.
To af dem, tak.
To samme.
Undskyld, vi skal tilbage på vejen.
Kan vi få dem så hurtigt som muligt?
Undskyld, hej.
Beklager lugten, de lakerer ude bagved.
Lakerer?
Hylder.
Intet problem.
Jeg kender den pige. Jeg har set hende før, hendes ansigt.
Det udslæt. Jeg har det lige på tungen.
Lige på hjernen, som Jake siger.
Hun er nogen. Et sted fra.
Jeg er sikker.
Fandens til snestorm derude.
-Det overraskede mig, at I har åbent. -Fandens snestorm, fandens Brrr herinde.
Ja, jeg tænkte præcis det samme.
Du er venlig.
Du er ikke som dem.
Hul og ondskabsfuld og smuk.
Mange tak.
Det var ikke sådan ment.
Jeg elsker dit udseende. Du er venlig, og du er meget tiltrækkende.
-Det var ikke sådan ment. -Det er okay. Jeg forstår.
Der virker bare til at være en
vis hårdhed, der følger med en vis type af skønhed.
Den har du ikke.
Måske lider de smukke også. Jeg ved ikke.
Måske lider de på grund af deres skønhed.
Jeg er ikke psykiater.
Sikke en sær udtalelse. Selvfølgelig er hun ikke psykiater.
Hun må være højst 15 år.
Ekstra høje, fordi du er så sød.
Tak.
Det bliver otte dollars, tak.
Jake?
Behold resten.
-Tak. -Det var så lidt. Tak.
Jeg er bekymret.
-Undskyld? -Jeg burde ikke sige det.
-Er du okay? Skal jeg ringe efter hjælp? -Det er ikke lak.
Der lugter. Det bør du vide.
Hvad mener du?
-Du behøver ikke at gå. -Gå hvorhen?
Fremad. I tiden.
Du kan blive her.
-Jeg er så bange. -Hvad er det, du er bange for?
-Jeg er bekymret for dig. -Tak.
God aften! Pas på derude. Vejene er forræderiske.
Bemærkede du pigens arme?
-Hvilken pige? -I Tulsey Town.
Hvilken pige? Der var adskillelige.
Adskillige? De var tre.
Adskillelige er alt over to.
Virkelig?
-Slå det op. -Stop nu med at sige det.
Hende med udslæt ud over begge arme.
Bemærkede jeg ikke.
Du er tungnem med vilje.
-Ikke min hensigt. -Ikke min hensigt.
Nå, men.
Hvordan er din Brrr?
-For sød? -Ja, den er sød.
Jeg glemmer altid, hvor søde de er. En lille smule er rigeligt.
Jeg tror ikke, jeg kan spise mere.
Du har knap nok rørt den.
Den er meget sød.
Ja. Der er meget.
-Fryser du? -Ja. Det må være isen.
Vi er midt i en snestorm.
Hvis idé var det at tage til Tulsey Town midt i alt det her?
Jeg siger ikke et ord.
Hvor sært.
Det er nok sidste gang, jeg sidder i en bil med Jake.
Snart er det hele et fjernt minde.
Vi vil begge være forskellige steder og tænke tilbage på dette øjeblik.
Den fælles latter.
Måske med fortrydelse.
Måske vil tiden opbløde de hårde sider,
og vi vil begge tænke, at det var egentlig ret fint.
Hvorfor måtte det ende? Og så er der ingen vej tilbage.
Der er aldrig en vej tilbage.
-Du blev pludselig stille. -Kigger bare på stormen.
Hvis du ikke engang kan dele dine tanker med den anden,
er det et skidt tegn.
-Du er vist færdig med den. -Hvad mener du?
Lidt unødvendigt stop.
Så kan jeg sige, jeg har været på Tulsey Town midt om natten.
midt i ingenting, midt i en snestorm.
Jeg er din yndlingsklovn fra Tulsey Town Hvor isen gror på træerne
Så frygt nu ej og tag med mig Spis indtil du revner
Alle sure miner vendes om
Når du får din første smag
Af vanilje, chokolade eller jordbær
Og vi har åbent nat og dag
-Det er noget, jeg aldrig gør igen. -Noget muligvis sjovt, du aldrig gør igen.
-Ja. -Har du læst den?
Læst hvad?
Det er en essaysamling af David Foster Wallace.
Nej. Det har jeg ikke.
Det er en essaysamling.
Jeg har ikke læst den.
Vi bør finde et sted at smide de her ud.
De smelter, og så bliver kopholderne klistrede.
Okay.
Et af hans essays handler om tv.
Smukke mennesker appellerer til…
Smukke mennesker er behageligere at se på
end ikke-smukke.
Men når vi taler om tv, afføder kombinationen af publikums størrelse
og den psykiske interferens mellem billeder og beskuere et kredsløb,
der forøger de smukke billeders appel og undergraver seernes egen sikkerhed
over for andres blikke.
Det er fra essayet.
Det er interessant.
Han begik selvmord.
Ja, det vidste jeg vist godt.
Det ved alle.
Selv folk, der ikke ved andet om David Foster Wallace,
aldrig har læst et ord af hans bøger. Selvmord bliver historien.
Mytologien.
Til skræk og advarsel. Det er afstumpet.
Det er afstumpet.
Jeg tror, vi har glemt, hvordan vi skal være mennesker.
Hvem har?
Vores samfund, vores kultur, folk.
Hvad end alt det her er.
Ingen af os.
Har du nogensinde læst Guy Debord?
-Det spektakulære samfund? -Præcis. Ja.
Ja. Selvfølgelig.
Debord siger:
"Udstyrsstykket kan ikke udelukkende forstås som synsbedrag,
frembragt af massemedieteknologier.
Det er et verdenssyn, der materialiseres."
Ansku verden gennem dette glas,
allerede fortolket for os.
Og det inficerer vores hjerner. Vi bliver til det.
Som en virus.
Hør her, de smeltende ting driver mig til vanvid.
Alt kommer til at blive klistret.
Har du en plastikpose eller noget?
-En serviet måske? -Ingenting.
Jeg vil finde et sted at smide dem ud.
Der ser ikke ud til at være noget her.
Der er en lille vej forude, som jeg kender.
Der er en skraldespand.
Jeg ved ikke. Måske skulle vi bare tage hjem.
-Til gården? -Nej. Til byen.
Jeg vil ikke fanges herude. Kører vi af vejen og sidder fast, finder ingen os.
Jeg får det ikke rigtigt godt, hvis jeg ikke
slipper af med dem. Det tærer på mig.
Okay? Pis.
Pis.
Hey! Det er...
Det er ikke vigtigt.
Virkelig.
Det ved jeg, Ames.
-Ames? -Det ved jeg.
Er det kort for Amy?
Det lyder ikke rigtigt.
Det virker ikke som mit navn.
Eller mit kælenavn.
Lad os køre herhen, hurtigt.
Så kan du se mit gymnasium.
Fører den til et gymnasium?
Mit gymnasium, hvor jeg tilbragte hver eneste uudholdelige dag.
I så lang tid.
I så fandens lang tid.
Kan vi ikke bare vende om? Det her føles forkert.
-Hvorfor? Det er bare et gymnasium. -Det føles skidt.
Vejen er for smal til at vende om.
Jeg kører op til skolen, vi smider kopperne og tager afsted.
Nej, jeg ved ikke, hvad det her er.
Det giver ingen mening. Hvordan kommer skolebusser herned?
Det er et landgymnasium.
Jeg voksede op på en gård.
Jeg gik på et landgymnasium med en normal indgang og en fucking asfalteret vej.
Det er fint. Alt har et skær.
Det er det, du skal indse.
-Et skær? -Farvet af humør, af følelser,
af tidligere erfaring.
Der er ingen objektiv virkelighed.
Du ved godt, der ikke findes farve i universet? Kun i hjernen.
Kun elektromagnetiske frekvenser, som hjernen farver.
Ja, jeg er fysiker. Jeg ved, hvad farve er.
Ja ja, det er du.
Det gør du.
Farver er lysets gerninger.
Dets gerninger og lidelser.
Det er smukt.
Det er ikke fysikersnak,
men yderst poetisk.
Ja, jeg er trods alt digter.
Det er du. Det er smukt.
-Den her vej virker urimeligt lang. -Virker.
Det er nøgleordet.
Tid er en anden ting, der kun findes i hjernen.
Og dog ældes vi.
Ældre og ældre, ældre og ældre.
Sådan virker det.
Nogle gange føler jeg mig meget yngre,
end jeg er. Stadig som et barn indeni.
Indtil jeg går forbi et spejl.
-Er yngre bedre? -Ja.
Det synes jeg. Det er beundringsværdigt.
Er ungdom beundringsværdigt?
Hvordan kan man beundre en persons alder?
Det er som at beundre en bestemt del af et vandløb.
Det er sundere,
lysere
og sjovere.
Mere attraktivt, håbefuldt.
Som en Coca Cola-reklame.
Næsten alt banebrydende arbejde inden for videnskab og kunst
udføres af unge. Gamle mennesker er ungdommens aske.
Hør, jeg tror, vi bliver nødt til...
Ta-da!
Wow. Jeg forventede ikke noget så enormt.
130 klasselokaler,
en sportshal, to omklædningsrum, drenge, piger,
et auditorium, ti badeværelser, seks kontorer,
et lærerværelse, et vejledningscenter.
Det er regionalt med elever fra 11 byer.
-Du kender dit gymnasium. -Som min egen håndryg.
-Der er nogen her. -Håndværkere?
Pedel? Noget.
Aha!
Hvad?
Der.
Skraldespand. Jeg er straks tilbage.
Kom nu! Ja!
Hvor var du?
Skraldespanden var fyldt med vejsalt.
Til isen.
Jeg kom i tanke om en skraldespand på den anden side, ved læsseplatformene.
-Missionen er fuldført. -Kør.
Her er fugtigt.
Og fredfyldt.
-Mere uhyggeligt end fredfyldt. -Det synes jeg ikke.
-Jeg vil afsted. -Hvorfor pludselig så travlt?
Jeg har været som en plade, der er gået i hak, hele aftenen.
Jeg har givet dig 40 årsager til, at jeg skal nå tilbage i aften.
-Det er vel sandt. -"Vel"?
Jeg tænkte bare, du ved.
Der er fredeligt, stille herude.
Baby, it's cold outside.
Seriøst?
Du citerer en voldtægtssang for mig?
Det er ikke en voldtægtssang.
Hun gentager, at hun vil væk. Han ignorerer hende. Hvad kalder du det?
Hun vil blive. Hun er bare bange for, hvad folk vil tro.
Hun spørger ham, hvad har du puttet i min skide drink?
Herregud. Sangen blev skrevet i 1936. Den handler ikke om rohypnol!
Han prøver stadig at nedbryde hendes forsvar med spiritus.
De havde desuden stoffer i 30'erne.
Det er en sang om tvang.
-Hvorfor du bliver så vred? -Jeg vil bare hjem.
-Til gården? -Ikke til den fucking gård, til mit hjem!
Jake, mit hjem!
Okay.
Tak.
Og så siger han, hvorfor såre min stolthed,
som om det er hende opgave at pleje hans ego.
Uden hensyn til hendes lyster, som om det er hendes ansvar.
Jeg ser det.
Du har overbevist mig. Undskyld.
Undskyld.
Det er okay.
-Jøsses. -Hvad?
-Der var en, der så på os. -Jeg så ikke nogen.
Han så på os. Sådan et perverst svin.
-Lad os køre. -Tro mig, jeg kender nøjagtigt det blik.
Jake, hvad fanden betyder det?
-Jeg giver ham ren besked. -Jake, du er latterlig.
-Det er uacceptabelt. -Lad os køre.
Nej. Jeg er straks tilbage.
Det...
-Det er uacceptabelt. -Jake, jeg beder dig!
Jake! Lad være!
Jake!
Lort!
Jeg skulle ikke være taget med.
Pis!
Det er svært at sige nej. Det har jeg aldrig lært.
Det er nemmere at sige ja.
Nogle gange har man paraderne nede. Og du bliver spurgt om dit nummer.
Og det nemmeste er at sige ja,
som bliver til mere ja, og derefter er det ja, ja, ja.
Han er ikke et monster.
Jake?
Han slår dig ikke.
Vel?
Sexlivet har sikkert været godt. Noget af tiden i hvert fald.
Bare...
Hvor lang tid tager det at få hypotermi?
Måske er det ikke en dårlig måde at dø.
Jake?
Jake!
Pis, pis, pis!
Åh gud.
Sådan noget pis! Pis!
Pis, pis!
Åh gud.
Jake?
Ja, jeg vil afsted. Kom nu?
Hej.
Undskyld. Min kæreste gik herind.
Jeg tror, han gik i skole her i sin tid.
Måske kender du ham.
Jeg ved ikke, om du var her, da han var elev.
Hvor skulle jeg vide det fra?
Nå men, du har ikke set nogen, har du?
Hvordan ser din kæreste ud?
Det er svært at beskrive folk.
Det er så længe siden, jeg husker det knap.
Jeg mener...
Vi talte aldrig sammen. Det er sandheden.
Jeg ænsede ham knap. Der var mange mennesker.
Jeg var ude med min veninde.
Vi fejrede vores årsdag,
gik ind på en bar, og den her fyr
stirrede på mig.
Det er en plage.
Sådan er det at være kvinde. Man kan ikke tage en drink uden at blive nedstirret.
Han var skummel. Du ved?
Og jeg husker, at jeg tænkte, gid min kæreste var her.
Det er lidt trist.
At du som kvinde kun kan få fyre til at lade dig være, hvis du har en kæreste.
Som om du er taget. Selv da er du en ejendel.
Nå, men jeg...
Jeg husker ikke, hvordan han ser ud.
Hvorfor skulle jeg?
Der skete ikke noget.
Måske var det bare…
Jeg tror bare, det…
Bare en af tusindvis af sådanne ikke-interaktioner i mit liv.
Det er som at bede mig om at beskrive en myg, der bed mig
en aften for 40 år siden!
Har du set nogen, der passer til den beskrivelse?
Jeg har ikke set nogen.
Okay.
Bortset fra dig. Jeg kan se dig.
Jeg er lidt bekymret for ham.
Det er sikkert unødvendigt.
Han er i sikkerhed her.
Her er sikkert.
Her er stille.
Er det okay, hvis jeg leder efter ham?
Tag måske dine våde sko af. Jeg har lige vasket gulv.
Det er dine.
Farvel.
Ja. Farvel.
Jake?
Tag med mig.
Jeg er din yndlingsklovn fra Tulsey Town Hvor isen gror på træerne
Så frygt nu ej og tag med mig Spis indtil du revner
Alle sure miner vendes om
Når du får din første smag
Af vanilje, chokolade eller jordbær Og vi har åbent nat og dag
-Åh. -Kom.
Tag med mig.
Det er ikke slemt, når du kommer over det med, at du kun er en gris,
eller værre endnu, en maddikeinficeret gris.
Nogen må være en maddikeinficeret gris, ikke?
Det kan lige så godt være dig. En stor lodtrækning.
Du spiller de kort, du har på hånden. Får det bedste ud af det.
-Don't worry about a thing. -Den sang får tårerne frem.
Jeg har altid elsket den. Der er godhed i verden. Ved du det?
-Men man skal lede efter den. -Du er god.
Jeg udvikler mig bare. Selv nu. Selv som et spøgelse. Som et minde.
Som støv. Som du vil.
Vi er ens.
Alt er ens, når man kigger tæt nok på.
Som fysiker ved du det.
Dig, mig, idéer. Vi er alle én ting.
Lad os få dig i tøjet.
Tak.
Jeg tager imod.
Jeg tager imod...
...det hele.
Tager imod jeres anerkendelse, denne pris.
Jeg tager imod alt, hvad den indebærer.
At denne pris kommer hen mod slutningen på et langt og udbytterigt liv,
som en anerkendelse af arbejde, jeg udførte for årtier siden.
Min søgen har ført mig gennem det fysiske, det metafysiske,
vrangforestillinger,
og retur.
Og jeg har gjort min karrieres vigtigste opdagelse,
mit livs vigtigste opdagelse.
Det er kun i kærlighedens mystiske ligninger,
der kan findes nogen logiske årsager.
Jeg er her kun i aften på grund af dig.
Du er grunden til, at jeg er.
Du er alle mine grunde.
Tak.
Gulvet knirker
Døren piber
En markmus Nipper til en kost
Og jeg sidder alene
Som spindelvæv på en hylde
Alene
I et ensomt rum
Men når månen ses gennem vinduet
Og den trækker en stråle over min seng
Begynder skyggen af et træ
At danse på væggen
Og en drøm begynder at danse i mit sind
Og alt, hvad jeg ønsker mig
Bliver helt, som jeg ønsker det
Og jeg er bedre end Den kålhøgne kvægkarl
Som tror, han er bedre end mig
Og den pige, jeg vil have Frygter ikke mine arme
Og i hendes bløde arme er jeg varm
Og hendes lange, filtrede hår
Falder hen over mit ansigt
Som regnen
I en storm!
Gulvet knirker
Døren piber
Og en mus begynder At nippe til kosten
Solen svirper mine øjne
Det var alt sammen løgne!
Jeg er vågen
I et ensomt rum
Drømmer ikke mere om hendes arme
Jeg lader hende ikke være
Går udenfor
Finder mig en brud
Finder mig en kvinde, jeg kan kalde
Min egen
Tekster af: Sidsel Seeberg