NETFLIX ESITTÄÄ
En halua enää jatkaa.
Ajatus tulee jäädäkseen.
Se tarttuu. Viipyy. Hallitsee.
En voi sille mitään.
Se ei katoa.
Se pysyy, pidin siitä tai en. Kun syön, kun käyn nukkumaan.
Kun nukun. Kun herään.
Se on aina läsnä.
En ole ajatellut niin kauan.
Ajatus on uusi.
Mutta se tuntuu vanhalta.
Milloin se alkoi?
Mitä, jos en itse keksinyt ajatusta, vaan se istutettiin mieleeni?
Onko ääneen lausumaton ajatus tavanomainen?
Ehkä olen tiennyt sen aina.
Ehkä tämä aina päättyi näin.
Jake sanoi kerran,
että ajatus voi olla lähempänä totuutta -
ja todellisuutta kuin teko.
Mitä tahansa voi sanoa tai tehdä, mutta ajatusta ei voi teeskennellä.
Tie on enimmäkseen autio.
Täällä on hiljaista. Tyhjää.
Tyhjempää kuin luulin.
Paljon nähtävää, muttei ihmisiä.
Ei rakennuksia tai taloja.
Taivas.
Puita, peltoja, aitoja.
Tie ja sen sorapientareet.
"Pysähdytäänkö kahville?" "Ei tarvitse", sanon.
"Viimeinen tilaisuus ennen kunnon maaseutua."
Tapaan ensi kertaa Jaken vanhemmat.
Tai tapaan, kun saavumme.
Jake on poikaystäväni.
Ei ole ollut kovin kauaa.
Ensimmäinen yhteinen matkamme. Ensimmäinen pitkä ajomatka.
Outoa, että olo on nostalginen.
Suhteemme vuoksi ja hänen tähtensä.
Pitäisi olla innoissaan, miettiä tulevia matkoja.
Mutten ole. En lainkaan.
Olen nähnyt enemmän latoja kuin vuosiin. Enemmän kuin koskaan.
Kaikki samannäköisiä.
Lehmiä, hevosia, lampaita, peltoja.
Ja latoja.
Taivas on korkealla.
Kuin olisin tuntenut Jaken jo kauan.
Kauanko tätä on kestänyt?
Kuukaudenko? Ehkä kuusi, seitsemän viikkoa.
Pitäisi tietää. Sanotaan seitsemän viikkoa.
Oletukset ovat tosia. Pelkoni kasvaa. Nyt on aika…
Meillä on yhteys.
Harvinainen ja voimakas kiintymys.
En ole kokenut vastaavaa.
Vastauksen aika on nyt. Vain yksi kysymys.
Yksi kysymys vastattavana.
Sataa lunta!
Talvi on tulossa!
Katso taivasta.
En halua enää jatkaa.
Mitä? -Mitä?
Sanoitko jotain?
En usko.
Outoa. -Niin.
En halua enää jatkaa.
Mitä järkeä on jatkaa näin?
Tiedän, mihin tämä johtaa.
Jake on mukava, mutta…
Ei tämä johda mihinkään. Olen tiennyt jo tovin.
Ehkä ihmisluontoon kuuluu jatkaa, vaikka lopputuloksen tietää.
Vaihtoehto vaatii energiaa.
Päättäväisyyttä.
Sairaissa ihmissuhteissa pysytään, koska niin on helpompi.
Fysiikan alkeita.
Liikkuva kappale pysyy liikeessä.
Ihmissuhteissa pysytään ohi viimeisen käyttöpäivän.
Newtonin ensimmäinen tunnelaki.
Haluatko pysähtyä kahville -
tai välipalalle?
Viimeinen tilaisuus ennen kunnon maaseutua.
Ei tarvitse. -Oletko varma?
En halua pilata ruokahaluani.
Selvä.
Äitini ei ole voinut kovin hyvin.
Olen pahoillani. -Ruokaa ei ehkä ole kovin paljon.
Hän ei ehkä halua kokata.
Hän on voinut huonosti. -Mikä hänellä on?
Sitä vain, että jos haluat pysähtyä välipalalle,
se kävisi hyvin.
Ruokahalun suhteen.
Se voi jopa olla suositeltavaa.
Ei tarvitse.
Selvä.
Liittykää seuraan, ystävät, ja ottakaa Jeesus sydämeenne.
Jesajan kirjan ensimmäisen luvun 18. jae kertoo,
että vaikka syntinne ovat verenpunaiset, ne tulevat valkeiksi kuin lumi.
He haluavat kovasti tavata sinut.
En halua antaa väärää vaikutelmaa.
Hauska kuulla. -…paljon sinusta.
Minäkin haluan tavata heidät.
Ehkä on epäreilua, että lähdin Jaken mukaan.
Olen niin epävarma tulevaisuudestamme.
Poikaystävän vanhempien tapaaminen on se kuuluisa seuraava askel.
En ole edes kertonut Jakesta omille vanhemmilleni.
En edes maininnut. Enkä aiokaan.
Äiti ei ole voinut hyvin.
Bette Davisin mukaan vanheneminen ei ole mammanpoikien hommaa.
Totta, vaikka mammanpojan käyttäminen haukkumismielessä…
Tietenkin. -…ei ole oikein.
Ajat olivat erilaiset.
Ehkä olen vain utelias.
Jakesta on vaikea ottaa selvää.
Tämä on ikkuna hänen menneisyyteensä.
Lapsi on oman aikuisuutensa isä. -Pidätkö Wordsworthista?
Wordsworth? -William Wordsworth. Runoilija.
Ei ole tuttu.
Miten niin?
Ajattelin jostain syystä häntä.
Tuli mieleen.
Oodi: Kuolemattomuuden vihjeitä varhaisten lapsuusvuosien muistoissa.
Onko tuo sen nimi?
Se on itsessään kuin koko runo.
En halua enää… -Wordsworth on sanansa mittainen.
Saat potkut.
Haluatko kuulla, miten se alkaa?
Se vain… -En ole kovin metaforinen typy.
Se puhuttelee minua.
Wordsworth myös kirjoitti runosarjan naiselle nimeltä Lucy.
Kuten minä!
Kaunis ideaalinainen, joka kuoli nuorena.
Hui.
Vertaus osuu vain nimen verran.
Ja sen, että olet ideaalinainen.
Kiltisti sanottu.
Se on vain…
Kuka se on?
Kaverini. En vastaa.
Ei minua haittaa. -Ei tarvitse.
Ei se haittaa.
Outoa. Näitkö keinun, joista ajoimme ohi?
Minkä keinun? -Outoa.
Upouuden keinun hylätyn talon edessä.
En huomannut. -Mitä?
En nähnyt sitä.
Miksi keinu oli siinä?
Kukaan ei ole asunut siellä vuosiin.
Ehkä joku muuttaa siihen,
ja päätti tuoda keinun ensin. En keksi muuta.
Kuulostaa aika epätodennäköiseltä.
Että on jotain,
millä viihdyttää lapsia, kun vanhemmat kantavat tavaroita.
Outoa.
Sanottiin, että lunta voi tulla paljon. -Niinkö?
Niin ennustettiin.
Pitäisikö kääntyä takaisin?
Minulla on aika paljon töitä aamulla.
Pitää päästä illaksi kotiin. -Ei huolta.
Minulla on ketjut takakontissa.
Mikä on työn alla? -Tutkielma keskiviikoksi.
Mikä niistä?
Alttius vesikauhutartunnalle spinaaliganglion neuroneissa.
Ja myös kolmoishermon gangliossa?
Juuri niin.
Piste minulle.
Olen kiinnostunut tyttöystäväni töistä.
Piste Jakelle.
Edistyykö tutkielma?
Ei lainkaan.
Pakko palata tänään, että voin hoitaa sen.
Vien sinut kyllä kotiin. Ketjut.
Ketjut.
Pidän Jakesta.
Hän on koulutettu.
Olemme eri aloilla, mutta hän on utelias ja pysyy mukana.
Se on hyvä asia.
Hän on söötti omalla kömpelöllä tavallaan.
Olemme kiinnostavia yhdessä.
Meitä katsotaan, kun olemme yhdessä.
Kuka tuo pari on? Minua ei katsota yksin.
Eikä Jakeakaan.
Jake sanoo tuntevansa sen.
Tuntee olevansa näkymätön.
Haluatko kuunnella jotain?
Anteeksi, mitä?
Kysyin, haluatko kuunnella musiikkia?
Sopii.
Näin kaukana signaali on heikko.
Outo kappale.
Olemme keskellä ei mitään. -Se on Oklahomasta!
Se on musikaali.
En tiennyt, että pidät musikaaleista.
En yleensä pidäkään.
Tiedän muutaman musikaalin.
Oklahoma, Phantom, Carousel, South Pacific,
Guys and Dolls, Flower Drum Song, Wicked,
Miten menestyä vaivatta liike-elämässä, Music Man,
Pajama Game, Cabaret,
Leijonakuningas, Grease, Kuningas ja minä, Sound of Music,
Pal Joey, Charleyn täti, On The Town, My Fair Lady.
Mutta tunnen Oklahoman parhaiten.
Se esitetään muutaman vuoden välein.
Tietenkin.
Kuka esittää muutaman vuoden välein?
Joskus näen nuoria, jotka olivat aiemmissa esityksissä.
Töissä kaupungin kaupoissa.
Varttuneina.
Tällä tytöllä on terve asenne.
Hyvä niin.
Hän protestoi liikaa.
Tutulta kuulostaa.
Miten niin?
Protestoimme sitä, miten hyvin kaikki on.
Siksi pidän ajeluista.
On hyvä muistaa,
että maailma on oman pään sisältöä isompi.
Eikö niin?
Perspektiiviä. -Perspektiiviä.
Täällä on kaunista.
Harmaan, surullisen kaunista.
Milloin viimeksi kävin ajelulla?
Pitäisi muistaa.
Mitään ei tule mieleen.
Outoa. En tahdo muistaa oikein mitään.
Pidätkö näistä maisemista?
Pidän. Kaunista.
Melankolista.
Pidän siitä.
Runoilija sinussa.
Niin. Niin kai.
Enpä tiedä.
Oletko työstänyt mitään?
Sain juuri jotain valmiiksi.
Saanko kuulla sen? -Voit lukea sen.
Haluan kuulla sen sinun äänelläsi. Olet hyvä lausumaan.
Enkä. Kiitos silti.
Se sopii runolliseen maisemaan.
Ei huvittaisi esiintyä.
Älä nyt. Aika kuluu paremmin.
En halua, että tylsistyt.
Sen nimi on "Bonedog".
"Kotiinpaluu on kauhea.
Nuoli koira kasvosi tai ei,
odotti siellä vaimo -
tai vaimon muotoinen tyhjyys.
Kotiinpaluu on yksinäinen.
Vasta taakse jäänyttä uhkaavaa ilmanpainetta -
muistelee lämmöllä.
Kaikki on kotona huonommin.
Kaihoat ruohonkorsissa piileksiviä tuholaisia,
pitkiä automatkoja, hinauspalveluja ja jäätelöä,
pilvien outoja muotoja ja hiljaisuutta.
Et halunnut palata.
Kotiinpaluu on -
hirvittävä.
Kodin hiljaisuus -
ja pilvet tuovat tullessaan vain pahoinvoinnin.
Pilvet itsessään epäilyttäviä.
Ne ovat eri materiaalia kuin taakse jääneet pilvet.
Sinut itsesi oli tehty erilaisesta pilvimateriaalista,
palautettu, ylijäämäksi todettu,
yön pimeässä kohdattu,
vastentahtoisesti palannut ja löysä vääristä paikoista.
Nuhruinen puku, kulunut kuin tiskirätti.
Palaat kotiin -
kuin vieraaseen kuuhun.
Maan painovoima kaksinkertaistaa vetovoimansa.
Se vetää kengännauhat auki,
ja painaa hartioita.
Se uurtaa huolen syvemmälle otsaan.
Palaat kotiin syvempänä,
kuivana kaivona jonka liittää huomiseen vain hento lanka…
Kumminkin.
Huokaat päin identtisten päivien hyökkäystä.
Ei kai muutakaan voi.
Niin.
Kumminkin, olet palannut.
Aurinko nousee ja laskee kuin väsynyt huora,
sää pysyy aloillaan kuin murtunut raaja kun itse vanhenet.
Mikään ei liiku, paitsi suolainen vuorovesi kehosi sisällä.
Näkösi heikkenee,
kannat kelejä kainalossa.
Valtava sinivalas, luurankomainen pimeys.
Palaat -
röntgenkatseen kanssa.
Silmissäsi on nälkä.
Mutanttilahjojesi kanssa palaat kotiin -
luiseen taloon.
Kaikki mitä nyt näet,
kaikki,
on tehty luusta."
"Vau" voi tarkoittaa mitä vain.
Tajusin sen juuri.
Se voi tarkoittaa, että…
Että pidit siitä,
tai ettet osaa sanoin kuvailla, miten huono se oli.
Se oli hieno.
Mahtava.
Kuin olisit -
kirjoittanut sen minusta.
Sitä kai toivoo runoa kirjoittaessa.
Mitä?
Että yksityinen olisi yleistä.
Kuin olisit kirjoittanut minusta.
En halua enää jatkaa.
Jake on mahtava.
Hän on herttainen ja herkkä.
Hän kuuntelee minua ja on fiksu.
Mutta on vain jotain sanomatonta.
Jotain, mikä on korjaamattomasti väärin.
Oletko kunnossa? -Olen.
Vaikutat etäiseltä.
Mietin vain.
Mitä?
Vain päänsisäisiä juttuja.
Päänsisäisiä juttuja.
Taisin ajatella aikaa.
Niinkö? -Niin.
Olemme junan kyydissä, ja se vie minne vie.
Suuntaa ei voi muuttaa, pois ei pääse, ja kuin Mussolinin juna,
se kulkee ajallaan. -Se ei ole totta. Mussolini ja junat.
Rautatieverkon parannukset tapahtuivat ennen häntä.
Hän vain otti kunnian, eivätkä ne silti aina pysyneet aikataulussa.
Pääasia ei ollut Mussolinin juna… -Junan kyydistä voi aina hypätä.
Elokuvissa. Oikeassa elämässä kuolisi.
Se on totta.
Taidan katsoa liikaa elokuvia.
Niin kuin kaikki.
Yhteiskunnan sairaus.
Täytä aivot valheilla ajankuluksi silmänräpäyksen ajaksi,
ja silmänräpäys kiduttavan hitaana.
Kuin vesikauhuvirus.
Se takertuu hermokeskukseen ja muuttaa meidät kaltaisekseen.
Virukset ovat hirviöitä.
Kaikki haluaa elää.
Virukset ovat esimerkki kaikesta.
Mutta…
Jopa huonot elokuvaideat haluavat elää.
Ne kasvavat aivoissa ja korvaavat kunnon ideat.
Siksi ne ovat vaarallisia.
Mutta tiesitkö,
että on hyönteisiä, jotka räjäyttävät itsensä?
Tiesin. -Ei kaikki elä…
Tietyt muurahaiset… -Yhteisönsä hyväksi.
On itsemurhapommittajia.
Liity seuraan.
Ei kaikki halua elää.
Vai mitä?
Totta. He haluavat -
yhteisönsä elävän.
Tavallaan itsensä mutta laajemmin.
Emme tiedä, haluavatko ne mitään.
Ne on ohjelmoitu niin. -Ehkä meidät kaikki on ohjelmoitu.
Kuolimme molemmat.
En ole valmis menemään sisälle.
Verryttelen ensin jalkoja.
Pitkä ajomatka.
Eikö se ole epäkohteliasta?
Hän tietää, että tulimme. Olemme vilkutelleet jo tovin.
He tietävät, että tykkään verrytellä. Näytän paikat.
On kylmä ja tulee jo pimeä.
Vien lyhennetylle kierrokselle.
Ehkä voimme -
palata keväällä katsomaan universumia öisellä taivaalla.
Lampaat.
Tervehditään.
Hei, lammas. -Hei, lammas.
Täällä on jotain surkeaa ja surullista.
Ja haisee.
Mietin, millaista on olla lammas.
Viettää koko ikänsä surkeassa, haisevassa paikassa tekemättä mitään.
Syödä, paskantaa, nukkua, uudestaan ja uudestaan.
Siinä se.
Lampaat.
Mitä karitsoille tapahtuu? -Mitä?
Mitä niille tapahtuu? -En ymmärrä.
Ne kuolivat jo. Mitä muuta voisi tapahtua?
Haudataanko ne? -Varmaan poltetaan kevään tullen.
Nyt ne ovat umpijäässä.
Ei hätää.
Näytän karsinan, jossa pidimme sikoja.
Ne piti lopettaa.
Harmi. -Sioille kävi kehnosti.
Elämä maatilalla ei aina ole kaunista.
Mitä niille tapahtui?
Sioilleko?
Antaa olla. Et pitäisi siitä.
Ei käy. Sinun on pakko kertoa.
Niinkö? -Kyllä! Jessus.
No.
Isä ei ollut käynyt katsomassa sikoja toviin.
Vanhemmilla oli kiireitä.
Hän vain heitti ruoan karsinaan.
Parin päivän päästä hän huomasi, että ne makasivat aina samassa nurkassa.
Hän meni katsomaan. Ne näyttivät sairailta.
Hän päätti yrittää siirtää ne.
Ne ovat painavia.
Kuten siat ovat.
Hän sai yhden siirrettyä, ja huomasi,
että sen maha oli matojen peitossa.
Madot söivät sikoja elävältä.
Elämä maatilalla voi olla raakaa.
Mennäänkö sisään? On kylmä.
Kaiken pitää kuolla. Se on totuus.
Sitä luulee, että toivoa on.
Että voi elää kuoleman yläpuolella.
On inhimillistä kuvitella, että asiat paranevat.
Se syntyy ehkä yhtä inhimillisestä tiedosta, että mikään ei parane.
Sitä ei voi tietää.
Ihminen on ainoa eläin, joka tietää kuolemansa väistämättömyyden.
Muut eläimet elävät nykyhetkessä.
Ihmiset eivät voi, joten he keksivät toivon.
Haloo?
Olen täällä. Olemme täällä.
Hei?
Jake täällä!
Tulemme pian. -Selvä.
Haluatko tossut?
Kylmät lattiat. Vanha talo. Pitäisitkö tätä?
Kiitoksia, kai.
Nämä ovat sinulle isot. Ne ovat vanhat tossuni, mutta lämpimät.
Voilà.
Eikö sinulle? -Ei.
Ota sinä nämä. Nämä ovat sinun.
Millainen mies minä olisin?
Minun tossuni ovat sinun tossusi.
Oletko varma? -Olen.
Istu alas.
He tulevat pian.
Musiikkia? -Sopii.
Makuuhuoneet ovat yläkerrassa.
Ei paljon muuta.
Äitini ompeluhuone,
makuuhuone, liinavaatekaappi.
Voin näyttää paikat ruoan jälkeen.
Ei mitenkään fiiniä, kuten näet.
Kiva tämä on.
Onko? -On.
Muistuttaa lapsuudenkotiani.
Kaikki maatilat ovat varmaan samanlaisia.
Kuten kaikki onnelliset perheet.
En ole varma, oliko Tolstoi oikeassa.
Onnelliset perheet ovat yhtä vivahteikkaita kuin onnettomat.
Hän taisi tarkoittaa avioliittoa… -Sieltä he tulevat.
Minä sytytän takkaan tulen.
Tiesiväthän he, että olimme tulossa?
Hehän kutsuivat meidät.
Kutsu kuulostaa vähän muodolliselta perheelleni.
Kyllä me kommunikoimme.
Selvä.
Tuli tuntuu hyvältä.
Kotoisalta.
Mitä tuolla on? -Kellari.
Ymmärrän.
Pidämme oven enimmäkseen kiinni, koska vanhoissa taloissa vetää.
Aivan.
Kellaria ei ole viimeistelty.
Se on pelkkä maakuoppa.
Maakuoppako?
Vedenlämmitin, pesukone ja kuivuri.
Ei sitä muuhun käytetä.
Silkkaa hukkatilaa.
Inhoan kellaria, jos haluat tietää.
Sinulla on suuria tunteita.
Lapsena -
kellarit ovat pelottavia.
Vartuin kerrostalossa, joten meillä ei ollut sellaista.
Kauhuelokuvien perusteella sen tajuaa.
Ei pidä katsoa kellariin.
Juuri niin.
Hän piileskelee siellä.
Kuka? -Mitä?
Mitä naarmuja ovessa on?
Koiran tekosia. Enimmäkseen koiran.
Tykkään koirista.
Onko vanhemmillasi koira?
Yleensä huomaan, jos jollain on koira.
Koiranleluja ympäriinsä. -Vanhempani ovat siistejä.
Missä se on? Minkä rotuinen? Mikä sen nimi on?
Paljon kysymyksiä. Jimmy.
Bordercollie.
Se on luultavasti ulkona.
Jimmy!
Hei!
Se on märkä.
Tuo on… -Sieltä he tulevat.
Menikö matka hyvin?
Kyllä.
Hauska tavata, Louisa.
Jake on kertonut sinusta paljon.
Hän on puhunut teistäkin paljon.
Ja tulit silti?
Hei.
No, syödään.
Ruoka on kohta kylmää kuin jääkarhun perseessä.
Tuoksuu hyvältä. -Toivottavasti on nälkä.
Kaikki kotitekoista. Pöydässä on vain oman tilan ruokaa.
Ihastuttavaa.
Jaken mukaan olet maalari.
Kyllä. Jake on oikeassa.
En tiedä paljon taiteesta, mutta pidän kuvista, joista saa selvää.
Mikä se olikaan? Abstrakti. Sitä en tajua.
Pystyisin siihen itse. Vetelisin vähän maalia, mikä se olikaan?
Kankaalle. Minusta se on yhtä huijausta.
Pidän maalauksista, jotka näyttävät valokuvilta.
Siihen en pystyisi. Se vaatii taitoa.
Miksei sitten vain ottaisi valokuvia, jos pitää valokuvista?
Se käy nopeammin, ja valokuvat näyttävät valokuvilta.
Pidän valokuvista. Enimmäkseen urheilukuvista.
Millaisia maalauksia teet, Lucy?
En abstrakteja, joten se on edukseni.
Hyvä! Tuota minä tarkoitan.
Enimmäkseen maisemia.
Ulkona maalattujako?
Kyllä. Plein air.
Se on ulkona maalausta.
Yritän vangita valon ja tunnelman.
Kuulostaa ihanalta. Jake maalasi myös.
Äiti! -Hän harjoitteli kovasti.
En tiennytkään.
Hän oli taitava. -Äiti.
Yritän valaa maalauksiini tietynlaista -
sisäisyyttä. -Maalaatko siis sisätiloissa?
Pään sisällä. Maisema kuvastaa omia tunteitani.
Yksinäinen, iloinen, huolestunut, surullinen.
Kuulostaa mielenkiintoiselta.
Niin kuin se maalaus, jossa tyttö istuu niityllä ja katsoo taloa.
Christina's World. Wyeth. Kyllä. -Juuri niin.
Mutta ilman ihmisiä.
Miten kuva niitystä voi olla surullinen,
jos siinä ei ole surullisen näköistä ihmistä?
Mielenkiintoinen ongelma.
Painin sen asian kanssa.
Minulla on kuvia töistäni, jos haluatte katsoa.
Kyllä!
VASTAAMATON PUHELU
Tässä.
Ne ovat kauniita, mutten ymmärrä, miten minun pitäisi tuntea jotain,
jos niissä ei ole ihmistä tuntemassa jotain.
Ihmistä, jonka olo on surullinen tai iloinen -
tai mitä tunteita mainitsitkaan.
Kuvittele olevasi itse se ihminen.
Pitäisi nähdä itseni siinä.
Jos olisit siellä, et näkisi itseäsi.
Näkisin, jos katsoisin alas. En ole kummitus.
Voin vahvistaa sen.
Etenkin makuuhuoneessa.
Jos olisit siellä,
ja katsoisit eteesi, näkisit maiseman ja tuntisit jotain.
Jos ympäristö saa tuntemaan jotain, kyse on sinusta, ei ympäristöstä.
Mikään…
Mikään tunteista ei ole kiinni paikassa.
Tuota en taida tajuta.
Ovat ne nättejä. Sinulla on lahjoja.
Kiitos. -Pidän väreistä.
Kiitos.
Et kertonut, että tyttöystäväsi on lahjakas.
Kerroin kyllä.
Joka tapauksessa…
Joskus minä…
Olisin luullut…
Koska…
Jake kertoi, että olet kvanttipsyykikko yliopistolla.
Kyllä. -Fyysikko.
Niinkö? -Kyllä.
Eikö se ole epätavallista tytölle?
Kyllä on.
Kunhan kysyin.
Vähän vähemmän epätavallista nykyään. Se on hyvä.
En tajunnut Jaken puheista mitään seitsemännen luokan jälkeen,
joten on hienoa, että hän voi jakaa ideoitaan jonkun kanssa.
Jaken mukaan on useita kuuluisia fyysikkoaviopareja.
Isä!
Onhan heitä ollut.
Pierre ja Marie Curie jakoivat fysiikan Nobelin.
Minäkin olen kuullut heistä. Tai rouvasta ja säteilystä.
Radioaktiivisuus. -Radium.
Kyllä. -Olen iloinen, että Jake löysi jonkun.
Voisitko kertoa, miten tapasitte?
Jake ei suostu.
Pidän romanttisista tarinoista. Niin kuin Hyvästi Pariisi.
Billy Crystal? -En pitänyt siitä elokuvasta.
Billy Crystal on hintti.
Kävin kavereiden kanssa baarissa kampuksen lähellä.
Siellä oli pubivisa.
Hienoa! Jake tykkää visailusta.
Pelasimme Trivial Pursuitin Genius-painosta…
Pelasimme Genius-painosta… -Genus.
Pelasimme Genius-painosta… -Genus!
Trivial Pursuitista. Mitä?
Se on Genus-painos.
Luulin, että se oli "genius", nero. Olen sanonut sen väärin vuosien ajan.
Siitä näkyy, etten ole "genus."
Tuo oli hyvä.
Ei.
"Genus" ei ole sama kuin "genius". Genus on kategoria.
Luulin aina, että se oli "genius".
Hän tiesi kaikki Genius-painoksen vastaukset.
Olin ylpeä siitä.
Miksemme hankkineet Genius-painosta? -Ei ole…
Genius-painosta. -Selvä.
Jake oli pubivisatiimissään.
Minä ja ystäväni löysimme pöydän heidän läheltään. Minä katselin Jakea.
Hän oli sinusta söötti. -Niin oli.
Hän pelasi tosissaan. Se oli minusta hurmaavaa.
Mikä hänen joukkueensa nimi oli?
Brežnevin kulmakarvat. -Brežnevin kulmakarvat.
Kysyin, kuka Brežnev on, että voisin sanoa jotain hänelle.
Hän kertoi, että Brežnev oli neuvostoliittolainen insinööri.
Ja kenraali…
Osaston johtaja… -Kommunistisen puolueen pääsihteeri.
Nälänhädän aikaan.
Pysähtyneisyyden.
Yleensä joukkuenimet ärsyttävät. Niillä yritetään tehdä vaikutus.
Mutta Jaken joukkue ei häirinnyt minua.
Ehkä siksi, että hän oli minusta söötti.
Eikö hän vain olekin söötti?
Yritin rohkaistua sanomaan jotain.
Vaikka hän vilkuili minua, hän ei selvästi aikonut sanoa mitään.
Luulin, että puhuitte Brežnevista.
Kyllä, se on totta.
Mutta emme enää sen jälkeen.
Tarkoitin sitä.
Sanoin jotain typerää, niin kuin että menipä heillä hyvin.
Piti suorastaan huutaa. Siellä oli meteliä.
Jake nosti lasinsa ja sanoi,
että onneksi on vahviketta.
Minä nauroin, se mursi jään,
ja hän innostui naurustani. Hän kertoi, että hän on krusi…
Verbalisti. -Verbalisti.
En tiennyt, mitä se tarkoitti.
En halunnut myöntää sitä. Sanoin vain, että siistiä.
Hän yritti esittää jotain.
Ajattelin, että hän on tosi kömpelö. Ei mitään saumaa.
Se oli jotenkin ihastuttavaa.
Hän vain jatkoi.
Hän sanoi, että halusi joukkueen nimeksi Ipseity.
En tykännyt siitä.
Etkö pitänyt hänestä enää?
Ei.
Pidinpäs.
Halusin, että hän lopettaisi.
Sanoin, että hän tiesi, etten tunne sitä sanaa, joten mitä jos antaisit olla.
Hän tunnusti olevansa kusipää.
"En ole hyvä puhumaan muille, ja ipseity tarkoittaa minuutta."
Sen jälkeen hän puhui kuin tavalliset ihmiset.
Huomasin, että hän halusi puhelinnumeroni, mutta oli liian ujo.
Aioin jo lähteä.
Kaverini halusi mennä.
Jake tokaisi, että halusi numeroni.
Niin sitä pitää, Jake.
Oli jo aikakin.
Loppu on historiaa.
Siitä on nyt…
kuutisen viikkoa.
Tuntuu pidemmältä.
Tuntuu ikuisuudelta.
En edes…
En muista, kauanko siitä on.
Tulen pian.
Tervetuloa Red Lineen.
Nimeni on Yvonne. Olen tarjoilijanne.
Takanasi on mies.
Oikeasti.
Hänen nimensä on Tollo.
Hän harjoittelee tarjoilijaksi.
Hei, olen Tollo. -Hei.
Oletteko valmiita tilaamaan? Onko kysyttävää ruokalistasta?
Onko Santa Fe -hampurilainen hyvä? -Oikein suosittu.
Kummasta pidät enemmän, Santa Fe -hampurilaisesta -
vai Natchez-hampurilaisesta?
Vaikea kysymys. Molemmat ovat hyviä.
Eikö ole suosikkia?
Sanoisin, että... -Hän on vegaani.
Mitä helvettiä? -Et tiedä jotain -
tästä upeasta naisesta. Hän ei ole tarjoilija.
Voisitko häipyä? -Hän on tarjoilija.
Mutta vain, että hän voi maksaa koulun,
josta valmistuu eläinten oikeuksien ajajaksi.
Hän ei ole syönyt muruakaan lihaa tai maitoa viisivuotiaasta.
Silloin hän tajusi, että hampurilainen on jauhettu lehmä.
Hän vietti loppuelämänsä…
Hän vietti loppuelämänsä parantaen maailmaa -
eläimiä varten, ja minä rakastan häntä!
Rakastan häntä, koska hän on kaunein…
Kaunista, Yvonne. Saat potkut.
Tarvitsin työpaikan, idiootti.
Tiedän.
Sanoitko rakastavasi minua?
Kyllä.
Idiootti.
Olipa herkullista.
Meidän pitää lähteä. -Jake oli hyvä poika.
Hän sai koulusta tunnollisuusmerkin. Muistatko?
Syötkö vielä? -En.
Tunnollisuusmerkin. Kahdeksanvuotiaana.
Isä ja minä ei kahdeksanvuotiaina saatu mitään merkkejä.
Minkäänikäisinä. -Totta.
Ei koskaan.
Sain urheilupalkintoja, mutten tunnollisuuspalkintoa.
En tiennyt sanaa tunnollisuus kahdeksanvuotiaana!
Jake tiesi. Sinä tiesit.
Jake tiesi.
Muistatko, miten innoissasi olit tunnollisuusmerkistä?
Hän piti sitä koulussa. -Enkä.
Piti hän, joka päivä.
Ei, olin pettynyt. Halusin älykkyysmerkin.
Tunnollisuusmerkki oli lohdutuspalkinto.
"Sinä siinä, et ole kovin fiksu, mutta teit kovasti töitä."
Älä murjota. Se oli hieno palkinto.
Jakey.
Jälkiruokaa?
Tein Jaken lempisuklaakakkua.
Ihanaa.
En koskaan kieltäydy suklaasta.
Ihanaa.
Eikö se olisikin ihanaa?
Auta minua.
Tarjoilen jälkiruoan olohuoneeseen.
Se on My Fair Ladystä.
Sinä se olit! Kyllä!
Tyttö sanoi hintiksi.
Olet sanonut sitä jo vuosia!
Et voi jatkaa tätä!
Olet kovin hiljaa.
Oletko kunnossa?
Pidätkö heistä?
He ovat mukavia.
Mukavat vanhemmat.
Valitsit hyvin, ystäväni.
Niin. -Kyllä.
Totta kai.
He välittävät sinusta.
Tärkeintä vanhemmissa.
Niin kai.
Meillä on ollut ongelmamme.
Kaikilla on ongelmia vanhempien kanssa.
Mitä Jimmylle tapahtui?
Siinä se on!
Olet märkä ja haiseva! -Anteeksi!
Anteeksi. -Mistä?
Hajusta.
Se on koira.
Ei se haittaa. Jimmy.
Kuka tämä on?
Etkö arvaa?
En.
Minä se olen.
Ei, minä se olin. Enkö ollutkin?
Miten… -Anteeksi viivästys.
Voi luoja. -Keittiössä oli hätätilanne.
Jaken lempiherkku.
Suklainen joulukakku.
Vaikka joulu on jo kaukana.
Se muistuttaa siitä, kun Jake imi peukaloa.
Sen ikäisenä, kun se ei enää kuulunut asiaan.
Hän hoki imiessään "joulu, joulu, joulu".
Joulukakku. Se näyttää peukalolta.
Näyttää hyvältä.
Ole hyvä.
Kiitos.
Näyttää hyvältä.
Kiitos. Toivottavasti maistuu.
Voi luoja.
Minulla on ollut vikaa korvissa.
Jos joku miettii, miksi jatkuvasti vedän korvistani.
Enemmän kuin vikaa.
Tinnitus. Se on mitä on.
Mitä on tinnitus?
Ei kovin hauskaa.
Paskempi juttu.
Kuulen korvissani surinaa.
Tai ei surinaa, vaan sihinää.
Tai kuiskauksen.
Jatkuvastiko?
Kyllä!
Kuin minulle kuiskailtaisiin jatkuvasti.
Ehkä se jakaa universumin salaisuudet kanssani.
Mutta en tiedä.
Ehkä se antaa pörssivinkkejä.
Rikastuisimme!
Anteeksi.
Luulin, että se oli pois päältä.
Näetkö lasejani? -Tässä.
Se on vain ystävä.
Ystävä soittaa usein. -Vastaa vain.
Ei se ole epäkohteliasta.
Se ei ole tärkeää.
Ei sitä tiedä. Ulkona on lumimyrsky.
Ehkä hän on pulassa. -Ei se mitään.
Pyryttääkö jo? Emme halua jäädä jumiin.
Ei hätää. Minulla on ketjut. -Pitää mennä aikaisin töihin.
Panitko jo ketjut?
En vielä. Ne ovat takakontissa.
Ketjuilla pääsee kyllä.
Mitä? Anteeksi. -Ketjut.
Kutsun niitä kuiskauksiksi.
Yö on pahin. -Mikä?
Yö! -Yö on pahin.
En juurikaan nuku.
Kuulostaa vaikealta. Olen pahoillani.
Anteeksi? -Olen pahoillani.
Pyytelemme molemmat anteeksi.
Vastaisit puheluun. -Se voi olla hätätilanne.
Ei haittaa.
Tiedän, miksi hän soittaa. -Kuuntelisit edes viestin.
Hyvä on!
Sopii.
On vain yksi kysymys. Pelottaa.
Olo on sekopäinen. En ole selväjärkinen. Oletukset ovat tosia.
Pelkoni kasvaa.
Vastauksen aika on nyt. Vain yksi kysymys.
Yksi kysymys vastattavana.
Hän on kunnossa.
Mitä hän halusi? -Soitti vain jutellakseen.
Mukavaa.
Ystävät ovat tärkeitä.
Jakella ei lapsena juuri ollut ystäviä. Eikä sen jälkeenkään.
Muistatko 50-vuotispäiväsi?
20-vuotis. -Mitä minä sanoin?
Viisikymppiset.
Mitä minä oikein ajattelin?
Kumminkin.
Ystävistä on apua.
Olen aina ollut sitä mieltä.
Elämä voi olla vaikeaa.
Maatilalla.
Se ei helpotu jatkuessaan.
Mitä? -Se ei helpotu.
Mikä? -Elämä!
Ei. Se on pikajuna helvettiin.
Luojan tähden, äiti!
Hyvä on. Liioittelin vähän.
Se on pikajuna hiiteen.
Äitisi oli aina hauska.
Sitä minä rakastin.
Se oli ensimmäinen asia, mihin rakastuin.
Se hiipui, kun hän vanheni.
Sitä väsähtää.
Ei naurata enää.
Kaipaan häntä.
Lucia opiskelee gerontologiaa.
Niinkö?
Mielenkiintoista.
Kiehtovaa.
Kyllä.
Vanhenemisen ongelmat ovat aina kiinnostaneet minua.
Yhteiskunta kohtelee vanhuksia lähes inhoten.
Se on typerää. Vanhuus on väistämätöntä ja luonnollista,
osa kaikkien elävien olentojen elinkaarta.
Se on myös kovin tylyä.
Mielenkiintoista. Ja myötätuntoista.
Pidetään hänet, Jake.
Hän on kovin kiltti.
Hetki.
Näyttää aika pahalta.
Jake, meidän pitäisi ehkä…
Jake?
-Mitä?
Meidän pitäisi mennä.
Näyttää pahalta.
Minulla on ketjut!
Missä olet?
Yläkerrassa. -Tulen ylös.
Ilmoitan vain.
Jake?
Missä olet?
JAKEN LAPSUUDENHUONE
Jake?
"Kotiinpaluu on kauhea.
Nuoli koira kasvosi tai ei.
Odotti siellä vaimo tai vaimon muotoinen tyhjyys.
Kotiinpaluu on yksinäinen."
Pelästytit minut.
Anteeksi.
Tämä on Jaken lapsuusajan makuuhuone.
Näin lapun ovessa.
Ai niin.
Miten voin selittää sen?
Muistini hämärtyy.
Varhaisia merkkejä…
Alzheimerista?
Dementiasta?
Lewyn kappale… -Se se taisi olla.
Olemme alkaneet nimikoida kaikkea.
Joka puolella on nimilappuja.
En huomannut.
Huomaat kyllä.
Olen pahoillani, että olet…
Ei se mitään.
Oikeastaan -
odotan, että se pahenisi.
Sitten en enää muista miten paljon unohdan.
Se on parempi…
Tapa…
Niin. -Mustimmallakin pilvellä on…
Hopea. -Hopea, juuri niin.
Mustimmallakin pilvellä on hopea…
Uskon siihen.
Tämä on Jaken vanha huone.
Voitte jäädä tänne yöksi.
Hänen äitinsä ja minä emme ole vanhanaikaisia.
Paneskelun suhteen.
Minun on mentävä kotiin.
Minulla on töitä aamulla.
Tämä sänky -
näyttää vähän pieneltä kahdelle…
Aikuiselle.
Se on lapsen sänky. Ei edes kaksosille.
Vain yhdelle lapselle. Mutta pärjäätte varmaan yhden yön.
Kovin kilttiä. Mutta minun on…
Ette te varmaan tässä sängyssä paneskele.
Sitä ei ole tehty paneskeluun. Se on lapsen sänky.
Yhdelle lapselle, ei kahdelle.
Aivan.
Löydän ehkä vaimoni vanhoja…
Vaatteita sinulle.
Pitää katsoa laatikoista.
Löydän ehkä vaimoni vanhoja vaatteita sinulle.
Täksi illaksi. Katsopas vain.
Jaken vanha huone.
Jake.
Se tyttöystävä.
Avaa.
Jake, lumi. Minun pitää lähteä.
Hoen hänelle jatkuvasti, että hänen pitää mennä.
Äiti, sinun pitää syödä!
Tulen pian.
Äiti!
Jake on aina ollut hyvä poika.
Äiti.
Tunnollinen.
Hän sai palkinnonkin.
Ei ehkä yhtä lahjakas kuin muut,
mutta teki paljon töitä.
Se on vielä vaikuttavampaa.
Että on "genus…"
"Genius", äiti.
Onnenkauppaa.
Geeniarpajaiset.
Mutta että pärjää niin kuin Jake,
vaikka ei ole mitään kykyjä.
Se on vaikuttavaa.
Kyllä.
Ehkä pitäisi… -Kohta!
Selvä.
Lähdemme pian.
Anna tehdä tämä loppuun.
Äiti?
Vaikuttavaa, miten omistaudut äidillesi.
Se on harvinaista.
Laitostamme vanhukset.
On hienoa, kuinka omistautunut poika olet.
Mukava kuulla. Se parantaa oloani.
Joskus…
Tuntuu, ettei kukaan näe hyviä tekoja.
Että on vain yksin.
Minä näen.
Odotan alakerrassa.
Saatte olla rauhassa.
En halua asua laitoksessa.
Ei pitäisi enää jatkaa.
Lopettaisin tämän. Puhdas lähtö.
Ei viivyttelyä. Ei odottelua, että kaikki paranee.
Ei voi odottaa loputtomiin.
En enää edes tiedä, kuka olen.
Mihin minä päätyn ja mistä Jake alkaa.
Olen kuin kumipallo. Tunteeni poukkoilevat kaikkialle.
Jake haluaa, että näen hänet.
Hänet pitää nähdä ja hyväksyä.
Se on tarkoitukseni tässä elämässä.
Hyväksyä Jake. Antaa hänelle tukea.
Hän haluaa minut, koska hyväksynnälläni on merkitystä.
Muut hyväksyvät minut.
"Katsokaa tyttöystävääni. Hän on fiksu.
Hän on lahjakas. Hän on herkkä.
Hän osaa tämän, tietää tuosta, teki tämän, välittää tuosta."
Vien hänet vessaan. Sitten voimme mennä.
En halua enää jatkaa.
Onko tuo se tyttö?
Kyllä, isä, Louisa.
Hyvä. Toin äitisi…
YÖPUKU
Yöpuvun.
Hänelle.
Hyvin ystävällistä.
Minun on mentävä kotiin.
Pian.
En ymmärrä. Mitä hän tarkoittaa?
En tiedä, isä.
En tiedä. -Minulla on aamuvuoro.
Hän on tarjoilija.
Tapasimme, kun hän tarjoili minulle.
Herttainen tarina.
Kysyin häneltä -
Santa Fe -hampurilaisesta.
Olen hämmentynyt.
Mennään vessaan.
Ettei tule taas vahinkoa.
Muistatko eilisen?
Mikä tämä vanha rääsy on?
En ole varma.
Se on likainen. Siinä on Jaken vauvanruokaa.
Mitä se täällä tekee?
Hukkaisin oman päänikin, jos se ei olisi kiinni päässäni.
Voisitko heittää tämän pesuun? Kone alkoi juuri pyöriä.
Minulla on kädet täynnä näitä leluja.
Jake hukkaisi päänsäkin, jos se ei olisi kiinni hänen päässään.
Toki.
Missä se on? -Kellarissa.
Jake ei halua minua sinne.
Jake yrittää kontrolloida muita. Älä anna hänelle valtaa.
Se on tunnollisen luonteen toinen puoli.
Hänen pitää hallita kaikkea.
On paljon asioita, joista hän hermostuu.
Hän sulkee yhä enemmän maailmasta ulos.
Ne harvat, joita hänen elämässään on,
joutuvat noudattamaan kaikenlaisia sääntöjä.
Syy on ehkä minun.
Syyllisyyden tunne pakottaa minut -
toteuttamaan hänen joka mielihalunsa.
Se on noidankehä.
Mitä ajat takaa?
Sitä,
että vie se hemmetin yöpuku kellariin.
Elä vaarallisesti.
Lähetitkö hänet alakertaan?
Pesukoneelle.
Äiti! Oikeastiko?
Sinun ei tarvitse pestä pyykkiä äidilleni.
Olet vieraamme. Etsitään sinulle puhdas yöpuku.
Ei minua haittaa. -Meidän pitäisi…
Pitäisi jo lähteä.
Tarvitsen apua ketjujen kanssa. -Tulen pian.
On traagista, miten harvat omistavat sielunsa ennen kuolemaa.
Emersonin mukaan mikään ei ole harvinaisempaa kuin omaehtoinen teko.
Se on totta.
Useimmat ovat muita.
Heidän ajatuksensa ovat jonkun toisen mielipiteitä.
Elämä on matkimista, intohimo lainauksia.
EI KUVIA TAI VIDEOITA
Lainaus Oscar Wildelta.
On vain yksi kysymys.
Pelottaa. Olo on sekopäinen. En ole selväjärkinen.
Oletukset ovat tosia. Pelkoni kasvaa.
Vastauksen aika on nyt. Vain yksi kysymys.
Yksi kysymys vastattavana.
Voi luoja.
Jake, onko äitisi…?
Hän on…
Hän nukkuu.
Hän on…
Pitäisi mennä.
Keli huononee koko ajan.
Onko hän varmasti kunnossa? -Nukkuu kuin tukki.
Hyvä hetki lähteä.
Entä isäsi?
Hän…
Hän touhuaa jossain.
Jätemylly on taas rikki.
Oli hauska tavata.
Samoin.
Kiitos vieraanvaraisuudesta.
Olet tervetullut milloin vain.
Onhan Jake hyvä poika?
Kyllä. -Niinkö?
Tai pitäisi sanoa hyvä mies.
Eikö vain?
Kyllä.
No sitten.
No?
Piditkö heistä?
Kyllä, he ovat mukavia.
Niinkö? -Kyllä.
He ovat vähän tunkeilevia, mutta muuten kunnon väkeä.
Se oli ilmiselvää.
Molemmat pitivät sinusta.
Hyvä. Se ilahduttaa.
Äiti sanoi sinua fiksuksi. -Sanoiko?
Ei suoraan. Olisit kokenut olosi epämukavaksi.
Kun autoin häntä tiskien kanssa.
En muista, että Jake olisi auttanut äitiään.
En ole oikein varma kaikesta tapahtuneesta.
Kun sinä ja isä keskustelitte…
Mitä?
Kun sinä ja isä keskustelitte…
Tuntui, että kaikki oli jotenkin…
Tullimaksuista. -Aivan. Tulleista.
Nyt muistan. Pääsi unohtumaan.
Joit aika paljon viiniä.
Hän ilahtui, kun joku arvosti. -Joinko?
Kyllä.
Et tainnut huomata, koska hän kaatoi aina lisää.
Kaatoiko? -Kyllä.
Kyllä. -Aivan.
En huomannut sitä.
Niin. -Nokkelaa.
Siinä ei pysy laskuissa.
Aivan. -Kuten olin sanomassa…
Kaikkiaan tämä meni hyvin.
Onnistunut vierailu.
Kyllä.
Kaikki tutustuivat toisiinsa.
Totta. He olivat oikein mukavia.
Piditkö heistä? -Kyllä.
Hekin pitivät sinusta.
Se on hyvä merkki.
Merkkikö? -Merkki.
Ehkä merkki ei ole oikea sana.
Juttu. Hyvä juttu.
Hyvä juttu.
On hyvä, kun rakkaat ihmiset pitävät toisistaan.
Ihmiset ajattelevat kulkevansa ajan halki.
Mutta se taitaa olla päinvastoin.
Pysymme paikoillamme, ja aika kulkee lävitsemme -
kuin kylmä tuuli.
Se palelluttaa meidät, jättää pakkaseen. -Mitä mietit?
En tiedä. Kuolleiksi.
Tuntuu, kuin olisin ollut tuuli.
Puhalsin Jaken vanhempien läpi.
Näin heidät sellaisina kuin he olivat ja tulevat olemaan.
Kun he ovat poissa.
Mitä sinä… -Vain minä jään.
Mitä sinä mietit? -Vain tuuli.
Enpä mitään.
Niinkö?
Väsyttää. Join sitä viiniä.
Joit aika paljon. -Kyllä.
Se on depressantti. -Tiedän.
On tärkeää pitää se mielessä,
ennen kuin päättää jotain sen vaikutuksen alaisena.
Naisen parhaat vuodet. -Mahtava elokuva.
En ehkä ole samaa mieltä.
Olen katsonut sen niin monta kertaa tutkielmaani varten.
Taisin samaistua -
Mabeliin.
Hän on voimakas hahmo, jolle tehtiin vääryys.
Onko?
Minusta…
Mabel Longhettia harmittaa, koska hän yrittää miellyttää kaikkia.
Niin hänestä tulee naisten vapautusliikkeelle taas yksi sankariuhri.
Mutta vain niille vapautusliikkeen jäsenille,
jotka hyväksyvät sen taiteeksi. Ylväs Gena Rowlands,
rouva Cassavetes, on mahtava näyttelijä, ja hän pysyy roolissaan täysin.
Olen samaa mieltä. Hän esitti roolin hienosti.
Minusta hänessä yhdistyi…
Tässä iässä hänen kauneutensa on syventynyt nuoren tytön rooleista.
Hän näyttää nuorelta tai vanhalta.
Vivahteikkaat ilmeet muuttavat Mabel Longhettin -
hehkuvasta kaunottaresta naapuruston murheelliseksi juopoksi.
Rowlands ulkoistaa skitsofreenisen hajoamisen.
Mabel sirpaloituu silmien edessä.
Hänen kasvoillaan on käynnissä täysi sirkus.
Rowlandin esityksestä saisi puolen tusinaa voimannäytettä,
kokonaisen Oscar-rivistön. Se uuvuttaa.
Hän on mahdollisesti hieno näyttelijä,
mutta mitään ei muista, koska hän tekee liikaa.
Ohikiitävin näkemäni suuri esitys.
En taida ymmärtää, mitä tarkoitat ohikiitävällä.
Mabel yrittää viiltää ranteensa, Nick laastaroi hänet.
Idioottimainen symboliikka saisi buuaamaan,
mutta 2 tunnin 35 minuutin jälkeen ei voi kuin vaikeroida.
Yksityiskohdat, joiden on tarkoitus esitellä -
Mabelia ympäröivien hahmojen sairaalloisuus -
ja näyttää hänen eristyneisyytensä, ovatkin turhia hetkiä.
Ei ole selvää, ovatko hahmot aivottomia -
vai onko Cassavetes aivoton sen suhteen, mitä tekee.
Lapset kuiskuttelevat rakastavansa äitiään.
Ei ole selvää, miten se pitäisi tulkita.
Suojelevatko he äitiään?
Ottavatko he vanhemman roolin ja kohtelevat häntä kuin lasta?
Vai ovatko he yhtä häpeättömästi rakastavia kuin hän?
Ja miten pitäisi ymmärtää Nickin jatkuvat julkistukset?
Onko julkistus edes sana?
Se on julistus. -Molemmat ovat sanoja. Tarkasta vaikka.
Miten Nickin jatkuvat rakkaudenjulkistukset pitäisi ymmärtää?
Elokuva on läpikotaisin tarkoitushakuinen.
Se on suunniteltu muttei ajateltu loppuun asti.
Ymmärrän, mitä tarkoitat.
Sinä meistä olet elokuva-alan asiantuntija.
Niin.
Niin olen.
Taisin vain ihastua -
Cassavetesin osoittamaan myötätuntoon.
Yhteiskunnasta puuttuu tietynlainen lämpö,
halu ottaa toisten vaikeudet omaksi,
vaikeudet, jotka johtuvat…
Vieraannuttavasta yhteiskunnasta?
Enpä tiedä. Niin kai.
Tuntuu toivottomalta.
Mikä?
Kaikki.
Että on vanha,
keho heikkenee, kuulo, näkö.
Ei näe itse, ja on näkymätön muille.
Takana on monta väärää valintaa.
Kaikki on valetta.
Mitä valetta? -En tiedä!
Kaikki muuttuu paremmaksi. Koskaan ei ole liian myöhäistä.
Jumalalla on suunnitelma.
Ikä on vain numero. -Ole hiljaa.
Että -
ennen auringonnousua on aina pimeintä.
Että joka saatanan pilvellä on hopeareunus.
Että -
jokaiselle löytyy kumppani.
Silkkoja latteuksia.
Ole hiljaa, Mabel! Istu alas, Mabel!
Että saamme kantaaksemme vain sen, minkä jaksamme.
Jumala on hyvä tyyppi.
Haluatko jotain makeaa?
Miten niin?
Jälkiruokaa. -Emmekö saaneet jälkiruokaa äitisi luona?
Tuntuu, että siellä oli iso kakku.
Totta.
Taitaa olla sokeririippuvuus.
Enpä tiedä.
Auttaisi pysymään hereillä.
Ehdottomasti!
Jaken pitää pysyä hereillä. Keli on kehno.
Tienmutkassa on Tulsey Town.
Tulsey Town?
Onko se auki tässä kelissä? Täällä jäätyy.
Täydellinen keli Brrr-annokselle.
Eikö vain?
Niin kai.
Tulsey Townissa
Saa mahan täydeltä pehmistä!
Tulsey Town.
En ollut ajatellut tuota.
Mikä Tulsey Town edes on? -Se perustuu pelleen.
Se taitaa olla sirkuskaupunki.
Ehkä se on paikka,
johon sirkuksen sivuhahmot menevät lomille.
Sitä johtaa pellenainen.
Hänellä on kruunu.
Onko hänellä pellekruunu?
Suopea ja tolerantti jäätelöpellekuningatar.
Hänet on tehty laktoosista. -Hän on laktoositolerantti!
Herttainen, mutta kylmä.
Kuten äitisi.
Miten niin? -En tiedä, miksi sanoin noin.
Piditkö äitiäni kylmänä? -En.
Hän oli ihastuttava.
En usko sitä,
että kaikki psykologiset ongelmat ovat äitien syy.
Se on misogyynistä hölynpölyä. Freudilaista sontaa.
Tosin on houkuttelevaa -
syyttää kaikesta jotakuta.
Syyttää mistä?
Kaikesta. Miksi tuntee jotain tai on jonkinlainen.
Se on misogyynistä hölynpölyä. Freudilaista sontaa.
Aikuisen ihmisen tulee jossain vaiheessa -
ottaa vastuu omasta itsestään.
Eikö vain?
Äideillä on omat ongelmansa.
Oma laiminlyönnin ja väärinkäytön historiansa.
Silti 1900-luvulla joka helvetin lapsuusajan ongelma oli heidän syynsä:
skitsofrenia, autismi, narsismi, homoseksuaalisuus.
Ei sillä, että homoseksuaalisuus olisi verrattavissa muihin.
Tietenkään. -Ei tietenkään.
Jos äitiä syyttää lapsen homoseksuaalisuudesta,
antaa ymmärtää, että homoseksuaalisuus on negatiivista.
Tarkoitin, että kun homoseksuaalisuutta vielä pidettiin sairautena,
ennen vuotta 1973,
liian hemmotteleva äiti -
oli usein syntipukkina. -Aivan.
On vastenmielistä, miten kategorisoimme toisia.
Ajattelen nuoria, joita näen koululla.
Huomaan ne, joita syrjitään.
He ovat erilaisia. Eri oloisia.
Näen, millainen heidän elämänsä tulee olemaan.
Joskus näen heidät vuosia myöhemmin kaupungilla.
Näen, että he kantavat sitä yhä mukanaan.
Se on kuin -
musta aura.
Kuin myllynkivi.
Kuin märkivä haava.
Jake.
En halua enää… -Perillä!
Aika karua.
Tulsey Townin valtakunta on karu.
Ilmastonmuutos tuntuu.
Oletko lukenut kirjan nimeltä Ice? -En usko.
Anna Kavanin kirjoittama. -En usko.
Vuodelta 1967. Se on eräänlainen satu.
Haetaan jäätelöt ja mennään. Tänne jäätyy.
Haluan ensin katsoa, kuka on töissä.
Tunnetko työntekijät?
Jotkut heistä.
Psyähdyn joskus käytyäni vanhemmillani.
En pidä joistakin tytöistä täällä. Varmistan vain.
Mikä heissä on vikana? -En tiedä.
Jotkut ovat kylmäkiskoisia.
Odotan autossa. -Ei, tule huhuilemaan.
He eivät tule, jos näkevät minut.
Onko siellä ketään? -Hetki!
Ice sijoittuu ympäristökatastrofin aikaan.
Maailmasta on tullut jäätynyt autiomaa.
Päähenkilö…
Hei!
Hei.
Voinko auttaa?
Minulle Oreo Brrr.
Hän ottaa…
Saman.
Kaksi sellaista.
Kaksi samaa.
Anteeksi, pitäisi jatkaa matkaa.
Saisimmeko ne mahdollisimman nopeasti?
Anteeksi.
Pahoittelen hajua. Takahuoneessa lakataan.
Lakataan?
Hyllyjä.
Ei se mitään.
Tunnen tämän tytön. Olen nähnyt hänet jossain.
Tuo ihottuma. Tunnen hänet. Nimi on kielen päällä.
Aivon päällä, kuten Jake sanoo.
Hän on joku jostain.
Olen varma siitä.
Helvetinmoinen lumimyrsky.
Yllätyin, kun olitte auki.
Helvetinmoinen pyry siellä, helvetinmoinen Brrr täällä.
Ajattelin samaa.
Olet kiltti.
Et ole heidän kaltaisensa.
Tyhjäpäinen ja ilkeä ja nätti.
Kiitos paljon.
En tarkoittanut niin.
Pidän ulkonäöstäsi.
Olet ystävällinen ja viehättävä.
En tarkoittanut sitä niin. -Ei se mitään.
Tuntuu vain,
että tietynlainen kauneus luo kovuutta.
Sinussa ei ole sitä.
Ehkä kauniit ihmisetkin kärsivät.
Ehkä kauneus aiheuttaa kärsimystä.
En ole psykiatri.
Olipa oudosti sanottu. Ei tietenkään ole.
Tuskin viittätoistakaan.
Panin ylimääräistä, koska olet kiltti.
Kiitos.
Kahdeksan dollaria.
Jake?
Pidä loput.
Kiitos. -Ole hyvä. Kiitos.
Huolestuttaa.
Anteeksi?
Ei pitäisi sanoa.
Oletko kunnossa? Tarvitsetko apua?
Ei se ole lakkaa.
Ei haju siitä johdu. Tiedät kyllä.
Miten niin?
Sinun ei tarvitse mennä. -Mennä minne?
Eteenpäin. Ajassa.
Voit jäädä tänne.
Minua pelottaa.
Mikä sinua pelottaa?
Pelkään puolestasi. -Kiitos.
Hauskaa illanjatkoa! Olkaa varovaisia. Tiet ovat liukkaita.
Huomasitko hänen käsivartensa?
Kenen? -Tulsey Townin tytön.
Kenen heistä? Tyttöjä oli useita.
Useitako? Kolme vain.
Usea tarkoittaa enempää kuin kahta.
Niinkö?
Tarkasta vaikka. -Voisitko olla hokematta tuota?
Se, jonka käsivarsissa oli ihottumaa.
En huomannut.
Olet tahallaan hidas.
Ei ollut tarkoitus. -Ei ollut tarkoitus.
Kumminkin.
Maistuuko Brrr?
Onko se liian makea? -On se.
Unohdan aina, miten makeita nämä ovat. Pieni määrä riittää.
En usko, että voin enää syödä tätä.
Tuskin koskit siihen.
Se on tosi makeaa.
Onhan se.
Onko kylmä? -On. Jäätelön syytä kai.
Olemme keskellä lumipyryä.
Kenen ajatus oli mennä tällä kelillä Tulsey Towniin?
En sano mitään.
Onpa outoa.
Tämä on kai viimeinen kerta, kun olen autossa Jaken kanssa.
Pian tämä on kaukainen muisto.
Olemme molemmat eri paikoissa ja muistamme tämän hetken.
Jaetun naurun.
Silloin ehkä kaduttaa.
Ehkä aika hioo terävät kulmat -
ja ajattelemme, että tämä oli mukavaa.
Miksi sen piti loppua? Eikä silloin ole paluuta.
Paluuta ei ole koskaan.
Hiljenit yhtäkkiä.
Katson vain myrskyä.
Ei tiedä hyvää, jos toiselle ei voi edes kertoa,
mitä ajattelee.
Et taida haluta enempää. -Miten niin?
Turha pysähdys.
Voinpahan sanoa käyneeni Tulsey Townissa keskellä yötä,
keskellä ei mitään, keskellä lumipyryä.
Tulsey Towniin tulla saa Kun mieli tekee makeaa
Liity joukkoon iloiseen Ja syö maha pullolleen
Ei murheet enää mieltä paina
Kun lusikalla suuhun saa
Vaniljaa, suklaata, mansikkaa
Meillä aina ovet aukeaa
Tuota en tee enää koskaan.
Hauskaa, mutta ei koskaan enää.
Kyllä. -Oletko lukenut sen?
Minkä?
Se on David Foster Wallacen esseekokoelma.
En ole lukenut.
Se on esseekokoelma.
En ole lukenut sitä.
Etsitään joku paikka, mihin nämä voi viedä.
Ne sulavat ja sotkevat auton.
Hyvä on.
Kokoelmassa on essee televisiosta.
Kauniit ihmiset viehättävät…
Kauniit ihmiset ovat viehättävämpää katsottavaa -
kuin rumat.
Mutta televisiossa silkka yleisön määrä ja hiljainen psyykkinen vuoropuhelu -
kuvien ja katsojien välillä luo kehän. Se lisää kauniiden kuvien vetovoimaa -
ja heikentää katsojien turvallisuudentunnetta katseiden edessä.
Tuo on siitä esseestä.
Mielenkiintoista.
Tappoi itsensä.
Taisin tietää sen.
Kaikki tietävät sen.
Jopa ne, jotka eivät tiedä mitään David Foster Wallacesta -
eivätkä ole lukeneet sanaakaan.
Itsemurhasta tulee koko tarina.
Mytologia.
Varoittava tarina. Vastenmielistä.
Se on vastenmielistä.
Emme osaa enää olla ihmisiä.
Kuka ei osaa?
Yhteiskunta, kulttuuri, ihmiset.
Mitä tämä sitten onkaan.
Kukaan meistä.
Oletko lukenut Guy Debordia?
Spektaakkeelin yhteiskunta? -Aivan. Kyllä.
Kyllä. Totta kai.
Debordin mukaan -
spektaakkeli ei ole vain visuaalinen harhautus,
jonka massamedian teknologia tuottaa.
Se on materialisoitunut maailmankuva. -Katso maailmaa tämän lasin läpi,
ennalta tulkittuna.
Se tartuttaa aivomme. Meistä tulee se.
Kuin virus.
Näiden sulaminen häiritsee minua.
Joka paikka tulee tahmeaksi.
Onko sinulla muovipussia tai jotain?
Nenäliinaa? -Ei mitään sellaista.
Haluan viedä ne jonnekin.
Ei täällä näytä olevan mitään.
Edempänä on pieni tie, jonka tunnen.
Siellä on roskapönttö.
Enpä tiedä. Ehkä pitäisi vain jatkaa kotiin.
Maatilalleko? -Ei. Kaupunkiin.
Pelkään, että jäämme jumiin.
Jos jäämme jumiin pikkutielle, meitä ei löydetä.
En kestä, jos en pääse näistä eroon.
Se vainoaa minua.
Onko selvä? Paska.
Paska.
Hei! Se ei…
Ei se haittaa.
Oikeasti.
Tiedän, Ames.
Ames? -Tiedän sen.
Onko se Amyn lempinimi?
Ei kuulosta oikealta.
Se ei vaikuta nimeltäni.
Tai lempinimeltäni.
Käydään nopeasti täällä.
Näytän sinulle kouluni.
Viekö tämä tie koululle?
Minun high schooliini. Siellä vietin kärsimyksen päivät.
Niin pitkän aikaa.
Niin saatanan kauan.
Voimmeko kääntyä? Tämä ei tunnu oikealta.
En ymmärrä. Se on vain koulu.
Tuntuu väärältä. -En voi kääntyä. Tie on liian kapea.
Mennään koululle, heitetään kupit pois ja lähdetään.
Mitä tämä oikein on?
Ei tässä ole järkeä. Miten koulubussit pääsevät tänne?
Maaseutukoulu.
Vartuin maatilalla. Kävin maaseutukoulun.
Siellä oli normaali sisäänkäynti ja päällystetty tie.
Ei hätää. Kaikella on sävynsä.
Se sinun pitää ymmärtää.
Mikä sävy? -Mielialan, tunteiden,
menneiden kokemusten sävy.
Ei ole objektiivista todellisuutta.
Tiedät kai, ettei värejä ole.
Ne ovat vain aivoissa.
Vain elektromagneettisia taajuuksia. Aivot värjäävät ne.
Olen fyysikko. Tiedän, mitä väri on.
Aivan. Niin olet.
Tiedät kyllä.
Värit ovat valon tekoja.
Sen tekoja ja kärsimystä.
Kaunista.
Ei fyysikon,
vaan runoilijan puhetta.
Minähän olen runoilija. -Niin olet. Se oli kaunista.
Tie vaikuttaa liian pitkältä. -Vaikuttaa.
Se on tärkein sana.
Aikakin on olemassa vain aivoissa.
Silti vanhenemme. -Vanhenemme ja vanhenemme.
Tai siltä vaikuttaa.
Joskus tunnen olevani nuorempi -
kuin olenkaan. Kuin lapsi.
Kunnes katson peiliin.
Onko nuorempi parempi? -Kyllä.
Luulen niin. Se on ihailtavaa.
Onko nuoruus ihailtavaa?
Miten voi ihailla jotain iän takia?
Kuin ihailisi jotakin kohtaa virrasta.
Terveempi,
kirkkaampi,
hauskempi.
Viehättävämpi ja toiveikkaampi.
Kuin Coca-Cola-mainos.
Lähes kaikki uraauurtava työ -
sekä tieteissä että taiteissa on nuorten tekemää.
Vanhat ovat nuoruuden tuhkaa.
Jake, meidän pitäisi…
En odottanut mitään näin isoa.
Satakolmekymmentä luokkaa,
liikuntasali, kaksi pukuhuonetta, tytöille ja pojille,
auditorio, kymmenen vessaa, kuusi toimistoa,
opettajainhuone, opintoneuvojan huone.
Alueellinen koulu. Oppilaita on 11 kaupungista.
Tunnet koulusi hyvin. -Kuin omat taskuni.
Täällä on joku. -Huoltomieskö?
Talonmies? Joku.
Mitä?
Tuolla.
Roskakori. Tiesin sen. Tulen pian.
Kyllä!
Missä olit?
Se oli täynnä tiesuolaa.
Jään varalta.
Muistin, että -
lastauslaiturien luona on roskalava.
Tehtävä suoritettu. -Mennään.
Täällä on kosteaa.
Ja rauhallista.
Pelottavaa, ei rauhallista.
Olen eri mieltä. -Mennään.
Mihin nyt on kiire? -Miten niin nyt?
Olen hokenut koko illan, että haluan kotiin.
Annoin monta syytä palata kotiin tänään.
Kai se on totta. -Miten niin kai?
Ajattelin vain.
Täällä on rauhallista.
Baby, it's cold outside.
Oikeasti.
Lainaatko raiskauslaulua?
Se ei ole raiskauslaulu.
Nainen hokee, että haluaa lähteä. Mies ei kuuntele.
Miksi sinä sitä sanot?
Nainen haluaa jäädä. Hän pelkää vain muiden puheita.
Nainen kysyy, mitä hänen juomaansa on pantu.
Se on vuodelta 1936.
Ei siinä puhuta tyrmäystipoista.
Oli niin tai näin, mies vokottelee alkoholin voimalla.
Oli 30-luvullakin omat tyrmäystippansa.
Siinä puhutaan pakottamisesta.
En ymmärrä, miksi suutuit.
Haluan kotiin.
Maatilalleko? -Ei millekään tilalle, vaan omaan kotiini!
Minun kotiini.
Selvä.
Kiitos.
Mies kysyy, miksi nainen loukkaa hänen ylpeyttään.
Ei ole naisen tehtävä huolehtia miehen tunteista.
Naisen omista tunteista huolimatta. Miksi se on hänen vastuullaan?
Ymmärrän.
Vakuutit minut. Olen pahoillani.
Anteeksi.
Ei se mitään.
Jessus. -Mitä? Mitä?
Joku katsoi meitä.
En nähnyt ketään. -Hän tarkkaili meitä.
Joku saatanan pervo.
Mennään. -Tunnistan kyllä sen katseen.
Mitä hittoa tuo tarkoittaa?
Käyn sanomassa suorat sanat. -Älä viitsi.
Sellainen ei käy. -Mennään vain.
Ei. Palaan pian.
Se ei käy. Palaan pian. -Ole kiltti. Mennään.
Jake! Älä mene!
Jake!
Hitto!
Ei olisi pitänyt tulla.
Paska!
On vaikea kieltäytyä. Sitä ei opetettu.
On helpompi myöntyä.
Joskus ei vain osaa odottaa.
Joku yhtäkkiä pyytää puhelinnumeron.
Helpoin konsti on myöntyä, ja se muuttuu muiksi myöntymisiksi.
Hän ei ole hirviö.
Jake?
Hän ei hakkaa sinua.
Vai mitä?
Seksi on kai ollut hyvää.
Ainakin osan aikaa.
Kauanko kestää, ennen kuin hypotermia iskee?
Ehkä se ei ole huono tapa päästä hengestään.
Jake?
Voi paska!
Voi luoja.
Paskiainen! Paska!
Voi luoja.
Jake?
Haluan lähteä. Ole kiltti.
Hei.
Olen pahoillani. Poikaystäväni on täällä.
Hän taisi käydä tätä koulua.
Ehkä tunnet hänet.
En tiedä, olitko silloin täällä.
Mistä minä tietäisin?
Oletko nähnyt ketään?
Miltä poikaystäväsi näyttää?
Ihmisiä on vaikea kuvailla.
Se oli niin kauan sitten. Hädintuskin muistan.
Emme edes puhuneet.
En ole varma, huomasinko häntä edes.
Olin siellä tyttöystäväni kanssa.
Juhlimme vuosipäiväämme.
Pysähdyimme yksille, ja joku tyyppi tuijotti minua.
Se on ärsyttävää.
Naisena olemisen ammattitauti.
Ei voi edes käydä yksillä. Aina joku katsoo.
Hän oli hyypiö.
Toivoin, että poikaystäväni olisi paikalla.
Se on tavallaan surullista.
Naisena saa olla rauhassa vain, jos on toisen miehen seurassa.
Kuin olisi jonkun omaisuutta.
En voi…
En voi muistaa, miltä hän näyttää.
Miksi muistaisin?
Mitään ei tapahtunut.
Ehkä se oli vain…
Se oli vain…
Se oli yksi tuhansista vastaavista epäkohtaamisista elämässäni.
Kuin pyytäisit kuvailemaan hyttystä, joka puri minua 40 vuotta sitten.
Oletko nähnyt ketään kuvaukseen sopivaa?
En ole nähnyt ketään.
Selvä.
Paitsi sinua. Näen sinut.
Olen huolissani hänestä.
Ei varmasti ole tarvetta.
Hän on turvassa täällä.
Täällä on turvallista.
Hiljaista.
Käykö, jos etsin häntä?
Jos otat märät kengät pois. Pesin juuri lattiat.
Ne ovat sinun.
Heippa.
Niin. Heippa.
Jake?
Liity seuraan.
Tulsey Towniin tulla saa Kun mieli tekee makeaa
Liity joukkoon iloiseen Ja syö maha pullolleen
Ei murheet enää mieltä paina
Kun lusikalla suuhun saa
Vaniljaa, suklaata, mansikkaa Meillä aina ovet aukeaa
Tule.
Liity seuraan.
Ei tämä ole hassumpaa. Kunhan ei sääli itseään siksi, että on vain sika.
Tai mikä pahempaa, matojen syömä sika.
Jonkunhan on oltava matojen syömä sika.
Se voit yhtä hyvin olla sinä. Onnenkauppaa.
Niillä korteilla pelataan, mitkä on jaettu.
Ei huolehdita mistään.
Tuo laulu tuo kyynelet silmiin. -Olen aina pitänyt siitä.
Maailmassa on hyvyyttä.
Sitä pitää etsiä, mutta on sitä.
Sinä olet kiltti. -Kehityn vain.
Jopa nyt. Aaveena. Muistona.
Tomuna. Kuten sinäkin. -Olemme yhtä.
Kaikki on yhtä, kun katsoo tarpeeksi tarkasti.
Fyysikkona tiedät sen.
Sinä, minä, ideat. Olemme yhtä.
Puetaan sinut.
Kiitos.
Otan vastaan.
Otan vastaan -
kaiken.
Otan vastaan tunnustuksenne ja tämän palkinnon.
Otan vastaan kaiken, mitä se tuo mukanaan.
Palkinto suodaan pitkän, hedelmällisen elämän päätteeksi -
tunnustuksena työstä, jonka tein vuosikymmeniä sitten.
Olen käynyt läpi fyysisen, metafyysisen,
harhaisen -
ja palannut.
Tein urani merkittävimmän löydöksen.
Elämäni merkittävimmän löydöksen.
Vain rakkauden mystisistä yhtälöistä -
voi löytää loogisen syyn.
Olen täällä vain sinun ansiostasi.
Sinä olet olemassaoloni syy.
Olette kaikki syitäni.
Kiitos.
Lattia narahtaa
Ovi vingahtaa
Peltohiiri jyrsii lattiaharjaa
Istun yksikseni
Kuin seitti hyllylläni
Yksikseni
Tyhjässä huoneessa
Kun kuu paistaa ikkunaan
Ja lähettää säteensä sängylleni
Puun varjo käy
Seinällä tanssimaan
Silloin päässäni tanssii unelma
Kaikki, mitä toivon
On juuri niin kuin haluan
Olen parempi kuin se renki
Joka itseään parempana pitää
Tyttö, jonka haluan Ei pelkää syliäni
Hänen lempensä mua lämmittää
Hänen pitkät hiuksensa
Putoavat kasvoilleni
Kuin sadepisarat
Myrskyssä!
Lattia narahtaa
Ovi vingahtaa
Hiiri jyrsii lattiaharjaa
Aurinko käy silmiin
Oli kaikki valetta
Olen hereillä
Tyhjässä huoneessa
En unelmoi hänestä enää
En häntä yksin jätä
Lähden hakemaan
Itselleni vaimoa
Etsin naisen, jota kutsua
Omakseni
Tekstitys: Aino Tolme