NETFLIX UVÁDÍ
Jeden moudrý člověk kdysi řekl o lásce:
„Žijeme ve vesmíru, který řídí chaos a náhoda,
kde stačí jen jeden smolný okamžik
a všechny naše naděje a sny jsou v hajzlu.“
To zvládneš. Dej jí pusu. Prostě...
Líbíš se jí, jasný? Myslím, že jo. Jo, líbíš.
Ne, nelíbíš. Jo, líbíš.
Celý víkend jsi tenhle okamžik odkládal, ale teď už ti vypršel čas.
Doslova ti vypršel čas.
Je to tady. Tohle je tvoje chvíle. Tohle je...
Jak dlouho ještě?
Minutku!
Fajn.
Jo.
- Ahoj. - Ahoj.
- V pohodě? - Jo, jen mě trochu bolí břicho.
- Bála jsem se, že ti to uletí. - Ještě mám pár minut.
Tvoje ségra má fakt štěstí.
Práce ji zavedla do Říma. Já musím do díry zničený válkou.
Váleční zpravodajové těžko můžou čekat něco jinýho.
Dobře, chytráku.
Tohle je...
Byl to opravdu výjimečný víkend.
Jo.
Když mi Hayley řekla, že její brácha u ní bude ten víkend co já,
byla jsem zklamaná,
ale ukázalo se, že nejsi tak otravný, jak jsem čekala.
Páni. Nic hezčího mi ještě nikdy nikdo neřekl.
Taky jsem nikdy nikomu nic hezčího neřekla.
- Tak to je dvojnásobná čest. Díky. - Není zač.
Ale vážně, díky za...
úžasný víkend.
Nikdy jsem nepotkal ženu, jako jsi ty.
Ty jsi ale svůdník.
Ne, nejsem svůdník, slibuju. Jsem příšerný svůdník.
Jsem jen upřímný.
Takže...
Jacku? Kámo!
To je ale náhoda. Co tady děláš?
- Greg. - Jo, Greg, vzpomínám si.
- Promiň. - Ahoj.
- Dina. Těší mě. - Těší mě.
Bydleli jsme spolu na výšce. Říkali jsme mu Honibrk.
Pořád si honil brko.
- To jsem nebyl já. - Byls to ty.
Každopádně... Musím se vrátit do Londýna. Jedu na letiště.
Nene. Já taky.
- Nekecej. - Jsem na cestě tam.
- Mám auto. Přiberu tě. - Fakt?
Jo. Není to problém.
Takže už jdeš?
Jo.
Asi jo.
Asi už jdu.
Dobře.
Jenom se ještě rozloučím. Chápeš...
- Nevím, kdy se zase uvidíme... - Jasně. Rozluč se.
Děkuju...
ještě jednou za úžasný...
- víkend. - Jo, bylo to...
- Promiň. Myslel jsem... - Jo.
Jo.
- Těšilo mě. - Mě taky.
Nemůžu tomu uvěřit.
- Pojď, Honibrku. - Jo.
- Kámo, věříš, jaký máme štěstí? - Ne, to fakt nevěřím.
A tak nahodilé zjevení jen jednoho blbce z minulosti
stačilo k tomu, aby náhoda uštědřila lásce pořádný kopanec do koulí.
Jak by ten moudrý člověk řekl:
„Náhoda umí být pěkný prevít.“
O TŘI ROKY POZDĚJI
Hotovo.
Opatrně.
Za mě super.
Je to super.
- Jsi krásná. - Je dokonalá.
Těšíš se?
Může být? Máme to.
Je dokonalá.
- Děkuju. - Není zač.
Gratulujeme!
Ahoj.
Bude to dobrý. Naprosto v pohodě.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Hayles? Hayley?
Jo, minutku.
V pohodě?
- Jo, v pohodě. - Co se děje?
Svatba je stresující.
Spala jsem, jen protože beru tyhle kapky na spaní. Jsou fakt silný, uspaly by koně.
- Bože. Sluší mi to? - Vypadáš nádherně.
Život je vážně o náhodě. Potkám člověka na parkovišti, častujeme se nadávkami
a po půl roce jsme do sebe šíleně zamilovaní a máme svatbu.
- Přála bych si, aby tu byli máma s tátou. - Já vím.
Jo.
- To nic. - Jo.
Máme tu sakra někde tu nevěstu?
Panebože, Hayley!
Vypadáš naprosto úchvatně.
Díky, Bryane. Víš, co máš dělat? Všechno v pohodě?
- Jo. Skvělý. - Jo?
Mám akorát pár otázek. Můžete mi říkat družič, a ne družička?
Ne. Druhá otázka?
Protože jsem muž...
Zadruhý,
sedí Vitelli vedle mě?
- Ne. - Dobře.
Proč ne?
Zrovna hledá herce pro svůj nový film. Víš, jak by to pomohlo mojí kariéře?
- Měl bys nějakou? - Jo.
Angličani mají svůj stůl, ale neboj. Představím tě. Slibuju.
Jo. Promiň. Je to tvůj den. Snad nejsem vedle Rebeccy.
Lepila by se na mě celou noc, to nezvládnu...
- Promiň. Už mlčím. - Jo, dobře.
Jsem připravená.
Panebože!
Nemůžu tomu uvěřit. Moje sestra se vdává!
Ano!
Uvidíme se tam. Jdu se ostříhat.
- Co? Teď? Přijdeš pozdě na obřad. - Jo, Bryane?
Páni! Jak dlouho se známe? A vy ke mně pořád nemáte důvěru.
- Ne. - Vůbec.
Bude tam Federico Vitelli. Nemůžu mít na hlavě tohle.
Dobře. Běž. Buď tam včas. Dneska se vdávám!
- Prosím, buď tam včas. - Dneska se vdávám, Bryane.
- Přijde pozdě. - Pojďme.
- Hayley, jen drobnost. - Ano?
Ten anglický stůl. Nesedí tam Amanda, že ne?
- Sedí. Super. - Promiň. Jinak to nešlo.
Přežiješ to?
Přežiju celý den trávit vedle svý naprosto děsný bývalky?
Bude to v pohodě. Určitě.
My se teda v zahraničí brát nebudeme.
Ještě jsem neřekla ano.
Ano, toho jsem si vědom. Mí přátelé si myslí, že ti hrabe, žes neřekla ano.
Být s někým zbytek života není jen tak. Takový rozhodnutí zvažuješ.
Už je to půl roku.
- A je to tu zas. - Amando!
To je...
Tady máte.
Myslela jsem, že penis se italsky řekne penne,
protože jsou to takový malý trubičky...
Ale penne italsky znamená jen penne.
To sis koupil, abys mě vytočil?
Ne, protože mi to sluší.
- Vypadáš jako kouzelník. - Jak...
Stálo to 3 000.
Panebože! Amando, ahoj!
- Páni! Vypadáš úchvatně. - Díky, zlato.
To bude i kabaret?
- Ne. Jsem Amandin přítel. - A děláš kabaret!
- Skvělý! - Ne.
Nevěděla jsem, že máš novýho přítele. Super. Konečně ses zbavila tamtoho...
Jak se jmenoval? Chaz? Posledně říkala: „Chodím s jedním blbcem...“
Ne, já jsem Chaz.
- Co? - Já jsem Chaz, takže...
Panebože.
To máš druhýho Chaze v řadě? Není to moc častý jméno. To je šílený.
- Sidney? Jsi to ty? Sidney! - Panebože, nevěděla jsem...
Už běžím. Promiňte.
Chazi, lásko, tohle je Sidney.
- Ahoj. Jak je? - Bydlel s náma.
A z nějakýho důvodu má na sobě kilt, i když není ani trochu Skot.
Jo, troufl jsem si na to, ale začínám toho litovat.
V tom tartanu je vedro a začíná to trochu...
drhnout v oblasti...
rozkroku.
Varlata.
- Půjdeme dovnitř? - Jo.
Ano, pojďme dovnitř.
- Jak dlouho děláte kabaret? - Nedělám. Jsem producent.
- Kdo sakra je ten druhý Chaz? - To neřeš.
Moje koule. Kouličky. Snad budou v pohodě. Musím přijít na to, jak se s tím poprat.
Můžeme?
Jo. Jo, snad jo.
Tak pojď.
Počkej, Jacku.
- Víš... - Co se děje?
Víš, že bych dala cokoliv...
aby tady dneska byl táta.
Ale to, že mě povedeš k oltáři ty,
to je po tátovi to nejlepší, co bych si mohla přát.
Vezmeš si na starost moji taštičku s prášky, prosím? Díky.
Jasně.
- Pojďme tě dostat pod čepec. - Pod čepec!
- Pojď. - Dobře.
- Kde do hajzlu trčí ten Bryan? - Stihne to.
Proč si teď nechává stříhat vlasy? Je on normální?
Bože! Proč jsem do toho šla?
Protože ho miluješ.
Dobře?
Jo.
Tak jo. Jdeme na to.
Jo, pamatuješ si Dinu? Tu mou americkou kámošku, co ji znáš z Říma?
- Jo. - Je tady.
- Cože? - Jo.
Promiň, počkej. Tvrdilas mi, že určitě nedorazí, a stejně měla přítele, ne?
Jo, ale nakonec dorazí a s přítelem se rozešla.
- Jo. Pojď, jdeme. - Počkej.
Dobře.
Tak jo.
Jo.
Panebože.
Vítejte.
Sešli jsme se dnes, abychom spojili ve svazek manželský
Roberta a Hayley.
Dámy a pánové...
Promiňte. Vidíte, stihl jsem to.
Andreasi, můj bratr Jack. A moje družička, Bryan.
- Ciao. - Ciao.
A tohle je Sophia.
Ahoj.
Dobře.
Těšilo mě.
- Políbil mě na rty. - Mě taky. Cítil jsem i jazyk.
Aha, neděláš kabaret.
Ale super oblek.
- Pěkný, že? Dík. - Jo.
Můj šestiletý synovec má přesně takový.
- Šestiletý. - Zní jako super kluk.
Akorát má gatě přišitý k saku a má tam klopu, aby ho mohl vytáhnout. Sladký.
- Já tam mám jen klasický zip. - Bože.
Měla bych se jít družit s novými příbuznými.
Běž.
- Žádný dojímání. - Neboj se.
Páni.
- Vypadá tak šťastně. - Jo.
- Máš to ostříhaný? Vypadá to stejně. - Nevypadá.
- Vypadá. - Je to víc do kulata, Jacku.
Horko.
- Jo, dneska jo. - Vedro.
- Ale je krásně. - Pěkný šaty.
- Děkuju. - Nádhera.
Taky máš pěkný šaty. Teda ne šaty...
Je to kilt.
Jo, já vím. Jo.
Tradiční skotský... šaty.
- Jasně. Já vím. - Jo. Nejsem Skot.
- Ne? - Ne.
Tak proč máš kilt?
Starý italský sluníčko.
Lišejník.
Propána.
Asi bys...
- Neměl bys... - Kde máš drahou polovičku?
Nikde. Dneska je tu jen polovička člověka.
- Mám to stejně. - Vážně?
Tak to jo...
- Platí? - Platí.
- Svatební kámoši. - To byla ta dohoda?
- Potřásli jsme si na to. - Jo. Co dělají svatební kámoši?
Poflakují se spolu.
- Něco k pití? - Ne...
Je to zadarmo. Šampaňský?
- Jo, je to zadarmo, ale... - Hned jsem tu.
- Ne... - Nikam nechoď.
- Proboha, tamhle je. - Kdo?
Vitelli.
- Páni. - Jo.
Dělá filmový hvězdy, Jacku. Mám jen jednu šanci udělat na něj dojem.
- Třeba na něj udělá dojem tvůj proslov. - Jo. Jaký proslov?
- Jako družička máš proslov. - O tom nic nevím.
- Jo, je to v programu. - Určitě se pleteš.
- To ne! Nic jsem si nenachystal. - To bude v pohodě.
- Nebude. - Prostě improvizuj.
Sakra, Rebecca. Nenech mě s ní o samotě. Přilepí se na mě a nezbavím se jí.
- Nazdar, hoši. Ahoj! - No jo, tady jsme.
Víte, co to je? To je zábavní auto, co pro vás přijelo.
- Díky. - Zábava!
- Zábavní vlak. Nastupte si. - Je tady.
- Páni, vypadáš skvěle. - Díky.
- Fakt. Fantasticky. - Ty taky.
Moc ráda tě vidím.
- Fakt ti to moc sluší. - Díky.
- Půjdu... - Nejsi vyšší? Ty máš podpatky?
Budu... Jo...
- Jacku? - Minutku.
- Jacku? - Jo?
- Hele... - Vypadáš božsky.
- Díky. - Úžasný oblek.
Díky moc. Asi si skočím pro něco k pití.
Ano, prosím.
Jacku? Páni.
- Jacku. - Ahoj.
Ahoj.
- Ahoj. - Ráda tě vidím. Ahoj.
- Taky tě rád vidím. - Bože...
Jo... Máš se dobře?
- Jo, mám se dobře. - Super.
- Vypadáš skvěle. - Díky.
Jel jsem až sem, jen abych koukal na kluka, co ses s ním dva roky tahala.
- Tak na něj nekoukej. - Aspoň že sis polepšila.
- Jak? - Co tím chceš říct?
Jsem hezčí, vyšší a rozhodně lepší v posteli.
Jak to víš? Spal jsi s ním?
Ne. Ale je to jasný od pohledu. Je prostě... Co tím chceš říct? Že je v posteli lepší?
Neměla jsem čas to analyzovat.
Vážně? Já jo. Ptal jsem se všech. Prý jsem skvělý a děkujou mi.
- Postav se tamhle, prosím. - Co?
Dál.
Spokojená?
Perfektní.
Jsi v pohodě? Vím, je to náročné.
Ne, všechno je v pohodě.
Moc tě miluju. Chci, aby to byl nejlepší den tvého života.
Dnešek mi nic nepokazí.
Byl jsem v autě na prázdném parkovišti.
Nikde nikdo.
- A Hayley za mnou přišla a řekla... - To mě pojeb.
Co řekla?
- Omluvte mě. Hned se vrátím. - Dobře.
- Já jsem tomu rozuměl. - Ne, tak to nemyslela.
Ahoj.
- Marcu. Co tady kurva děláš? - Překvapil jsem tě?
Jo, trochu jo. Všichni ostatní byli pozvaní. Co chceš?
Já vím!
Myslela sis, že musíš tuhle přetvářku dotáhnout do konce, ale už jsem tady.
A jsem připraven. Budeme šťastný pár.
Cože?
Já už tvořím šťastný pár s manželem, který je hned tady vedle.
- Ahoj! - Krásná svatba.
Děkuju. Dejte mi chvilku, pak si vás najdu.
Už jsem ti to říkala, nemám...
- Gratuluju. - Děkuju.
- Nemám zájem. - Já vím.
Protože sis myslela, že tě nemiluju, ale dokážu ti, že tě miluju,
udělám romantický gesto.
Není to romantický, ale psychopatický! Prosím, Marcu, odejdi.
- Jdi pryč. - Teď jsem přišel.
- Jestli neodejdeš, vyhodí tě ochranka. - Zkus to. Uvidíme, co se stane.
- Ty hajzle. - Hayley.
- Ahoj. - Roberto.
Někdo z tvých anglických přátel, o kterých slýchám? Ahoj. Roberto.
Ano. Tohle je...
Tohle je Marc. Jenom se tu zastavil, bohužel tady nemůže zůstat.
- Můžu. - Ne, nemůžeš, protože...
u stolu pro tebe není místo.
To nic. To vyřešíme. Tvá sestřenice Laura tady není, u anglického stolu je místo.
Vidíš. Perfektní.
- Zařídím to. - Super.
Roberto, jen...
Ano...
Kurva!
- A co ty? Mělas přítele. - Jo. Ale už nemám.
Myslel si, že je dobrý nápad spát se zaměstnanci.
- Kruci. - Jo.
Takže jsem si mohla zaletět do Říma na krásnou svatbu,
nebo jít domů a zkopat ho do kuličky.
Ještě není pozdě. Vždycky ho můžeš zkopat do kuličky, až se vrátíš.
- Jo. - Taky řešení.
Vracím se v úterý. Můžu ho zkopat pak.
Než půjdeme...
Jo?
Vyptával jsem se na tebe...
pořád.
Já taky.
Tamhle je!
- Ahoj! Vypadáš nádherně. - Ty taky. Ráda tě vidím.
Jenom si ho na minutku půjčím. Hned jsme zpátky. Promiň.
Nezapomeň, cos chtěla říct, prosím.
Proboha, Hayles.
Je ještě krásnější, než si pamatuju.
Vím, že se nezastavíš, ale říkalas, že je tu anglický stůl. Sedí u něj?
Mohl bys na chvilku zmlknout? Poslouchej mě, mám tak trochu problém.
- Co se děje? - Je tady Marc Fisher.
- Ten úchyl ze školy? - Jo.
- Pročs ho sakra zvala? - Nepozvala jsem ho, prostě přišel.
Řekni mu, ať odejde. Na svatbu nejdeš bez zvaní.
Nechápeš to. Tvrdí, že je do mě zamilovaný,
a vyhrožuje, že bude vyvádět a zničí mi svatbu!
- Cože? - Já vím. Je to cvok.
- A je do prdele totálně sjetej! - Tak jo. Dobře. Neboj. Odvedu ho pryč.
Ne. Je nevyzpytatelný. Nevíš, co udělá.
- Dobře. Tak co tedy? - Nevím!
Bože. Máš moje prášky?
Dělej. Děkuju.
- Nebudeš blít, že ne? - Radši sežeň kýbl.
- Do prdele! - Jenom...
- Panebože. - Co?
Ano.
Léky na spaní, co užívám. Pár kapek a nebude o sobě vědět hodiny.
Je to vážně silný.
Promiň, cože?
A Roberto ho posadil k tvýmu stolu. Bože, to je dokonalý.
Dej mu pár kapek tohohle do šampaňskýho. Bude to skvělý.
Ale šetři s tím, protože další nemám.
- Dej si to do kapsy. - Dotaz.
- Ano? - Hrabe ti?
- Nebudu mu dávat drogy. - Poslouchej mě.
Marc je dost naštvaný na to, aby mi zničil svatbu a ponížil mě před novou rodinou,
a ta už si teď myslí, že jsem kráva.
- Musí to jít i jinak. - Nejde.
- Nejde to jinak. - Musí to jít.
- Nejde. - Musí to jít i jinak!
Jacku...
Hayley! Kam pořád mizíš, moje krásko?
Musíme se jít fotit.
- Ahoj. - Ahoj.
Tvoje sestra je andílek, že?
- Jo! - Ano.
Pojď.
Hayley...
Hayles?
Hayley!
Je to tvoje sestra.
Tak jo.
Ciao.
Dlužíš mi, Hayley.
Víte, kolika způsoby lze rozsadit osm lidí kolem stolu?
Nesnažte se na to přijít. Jsou to složité počty. Nedáte to.
Jsou to tisíce možností. Věřte mi. Pak si to najděte.
Nicméně jde o to,
že něco tak zdánlivě bezvýznamného, jako kde sedíme u stolu,
je náhoda,
která určí, zda láska uspěje,
nebo selže.
Signore e signori, dámy a pánové...
Usaďte se. Bude se podávat oběd.
No tak. Je to jen člověk. Jako každý jiný.
Krásný, impozantní, úspěšný muž. Je to v pohodě. Běž za ním a pozdrav ho.
„Ahoj, já jsem Bryan.“ Vidíš? Brnkačka. Je to jenom člověk.
Chodí na záchod jako všichni. Představ si, že je nahý.
Jo, nahý muž. Jen nahý muž, co sere na hajzlu.
- Sedíme vedle sebe. Není to zábava? - Super.
Díky.
Děkuju.
Ještě, prosím.
Ahoj.
Já sedím tady. A ty sedíš...
- Tamhle. - Jo...
Jasně.
Můžeme na sebe mávat.
- Ahoj. - Ahoj.
- Ahoj. Bryan. - Dina.
Počkat.
Hele, kámo.
Jenom...
Na zdraví.
Nemá ho většího než já. Možná tlustšího, ale rozhodně ne delšího.
- Vážně ještě pořád řešíš tohle? - Jo.
Abys věděl, tloušťka je taky důležitá. Nechceš tam dlouhý, tenoučký péro.
- Mám tenký péro? - A dost.
- Jsi jak puberťák. - Nemám péro jak puberťák.
- Ne. Ale máš mozek jak puberťák. - Fajn, a co.
- Ahoj. - Ahoj.
To si děláte prdel.
Skvělý. Ani nesedím vedle tebe.
- Sedím vedle lidí, co neznám. - Co to tvoji sestru popadlo?
Nemám ponětí.
- Jak je? - Ahoj.
Skvělý, co?
Jsme si souzeni. Vypadá to tak.
- Zdravím. - Jak je?
- Co tu dělá Marc Fisher? - Pak ti to řeknu.
Dámy a pánové, pan a paní Carboniovi.
- Na zdraví. Marcu. - Vítej u stolu čtyři.
- Na náš stůl. - Na zdraví.
- Na zdraví.
Na zdraví.
- Na nás. - Na zdraví.
Může být.
Děkuju.
Jak dlouho vlastně chodíš s Amandou?
- Jsme spolu asi rok. - Páni.
Jo, a radši si sedne vedle bývalýho než vedle mě, takže...
Jo, to je dost divný. Zvlášť když uvážíš, jaký vztah měli.
- Jak to myslíš? - Bylo to hodně o sexu. Osobně nevěřím,
že se dá smysluplný vztah postavit na mrtě sexu, takže je divný, že sedí vedle sebe.
Jo. Víš, je to víc takhle... a míň takhle...
- Víš, co myslím? - Jo.
Hodně šoustání, málo tlachání. A víš jak, kde tohle skončí?
Promiňte, můžeme dostat pořádný pití?
Jde hlavně o tohle... a míň o tohle...
- Víš, co myslím? - Jo.
Máš manžetový knoflíčky, co jsem ti koupila.
Jo.
Jiný nemám, takže...
Jdi do prdele.
Slyšel jsem, že jsi novinářka.
- Jo. - Žurnalistika.
- Ano, přesně tak. - Uhodl jsem to napoprvý.
Co děláš? Módu a tak?
- Ne, jsem válečná zpravodajka. - Jo, vlastně. Unesli tě, že?
Ano.
Hups.
- Jo, hups. - Hups. Teda ne hups.
Víš, co myslím. Lehkovážný. Teda ne.
- To ne. - A co se teda stalo?
- Dělali jsme reportáž v Afghánistánu. - První chyba.
Afghánistán, prosím tě.
- A co se stalo? Neříkej mi to. - Tálibán...
- Tálibán, jaký překvápko. - Jasně.
Jo, Tálibánci k nám vrazili...
Bez zvaní?
- Jo. - To je jasný.
- Jasný. - Proč bys zvala Tálibán?
Dělali jsme reportáž v Afghánistánu. Tálibánci k nám vrazili, vyvedli nás ven,
- mířili na nás... - Co oblečení?
- Cože? - Cos měla na sobě?
Protože tohle by pro ně... nebylo.
Nemají rádi odhalený...
poprsí.
I když tohle není odhalený.
Tohle je...
tak akorát. Já bych tě unesl.
Nefungovalo to, tak se rozešli.
Ne, pořád mluví o jeho obřím péru, takže...
- Fakt? - Já mám taky obří péro, takže...
Jak obří?
- Větší než on. - Lžíce, nebo vidlička?
- Obojí. - Ukaž to na stole.
Obojí. Dohromady.
- Lžíce i vidlička? - Jo.
- Kdo je ta Američanka? - Kámoška od Hayley, Dina.
Jo, ta holka, cos potkal v Římě a pořád o ní mluvil.
Nemluvím o ní.
Využil jsi sebemenší záminky, abys ji zmínil.
Byli jsme tam už hodně dlouho.
Neměli jsme vůbec ponětí, jestli je den, nebo noc...
Dělám v pojišťovnictví.
- Cože? - Pojištění aut.
- Dobře. - Je to dobrý.
Dobře.
Není to tak nudný, jak to zní.
- Promiň. Pokračuj. - V pohodě. Takže...
pracuju se dvěma chlápkama, s Jimem a Jeffem.
Já mu říkám Jeff. Jim mu říká Jeffrey.
Jim k nám nastoupil v roce 2001.
A Jeff nastoupil pak...
- Super. - Děkuju.
Grazie.
- Grazie. - Správně.
- Jeff k nám nastoupil o pár let později... - Myslel jsem, že má přítele.
Už ho nemá.
Ukázalo se, že ji šíleně podváděl.
To je skvělý, chlape.
Skvělý. Tentokrát to nezvorej.
Tentokrát to nezvorám.
Jo, Jim a Jeff jsou k popukání.
Pěkně to do sebe házíš.
- Když to vyžaduje situace. - Jasně.
Což vyžaduje. Mohla jsi pít, když tě unesli?
Jindy. Tohle ti musím říct.
Zaparkoval jsem kolo venku, bylo jaro, zamkl jsem ho a šel jsem dovnitř,
otevřel jsem dveře... a sirup.
- Cože? - Sirup.
- Sirup? - Sirup na klice.
Bylo ho tam tak moc, že byl i na podlaze.
- Na koberci. - Zase Jeff?
Jim. Cože, Jeff?
Jo, jestli Jeff...
Ne, Jeff ne. Tohle je před Jeffem.
Promiň.
Máš pravdu, je to...
Tohle je Jim. Posloucháš mě vůbec?
Jasně.
Jeff k nám nastoupil až v roce 2008. Ne, počkej.
Zbavil jsem se toho kola, takže k nám nastoupil na jaře...
to bylo v roce 2000 a něco... počkej si na to...
- Víš co? To je jedno. - Vzpomenu si.
Bryane.
Můžu tě o něco poprosit?
Pohlídáš Marca? Jestli se pohne, dej mi vědět.
Já jdu na to. Drž mi palce.
Ano, bylo to v roce 2006... bylo to v roce 2008. Tady je.
- Promiň, že ruším. - Ahoj.
Jen si říkám, co takhle drink u baru?
- Super nápad. Omluv nás. - To zní skvěle.
Dobře.
- Jdeš, Jacku? - Jo. Samozřejmě.
Vitelli.
- Co? Kam jdeš? - Vitelli.
- Mám jít s tebou? - Bože, ne.
Paráda.
Říkal jsem ti to...
Pane Vitelli.
- Ano? - Jsem Bryan.
Těší mě.
Bryane?
Promiňte.
Můžu si přisednout?
Musím se posadit.
Jasně. Chcete něco?
- Ano. - Jo?
Pane Vitelli, chtěl jsem jen říct, že jsem váš velký fanda.
- Děkuju. Díky moc. - Ne, opravdu.
Kdybyste mi mohl prozradit, kde berete nápady...
pro své filmy?
- Nápady? - Nápady.
Jde o to...
S nápady se to má tak,
že je nevytváříš.
Prostě k tobě přijdou jako...
šťastné náhody.
Víš, jak to myslím? Máš je uvnitř. Pramení...
- z tebe. Z tajného, temného... - Z temného místa.
...ze slepého místa uvnitř tebe.
Chlape?
Vitelli.
- Dobře, díky, že jste přišel. - Děkuju.
Děkuju.
- Těšilo mě. - Děkuju.
- Jo. - Děkuju.
Jak to šlo?
- Vitelli? Jak to šlo? - Jo, dobře.
Já to věděla. Jaká historka. Jaká noc.
Šílený. Vidím, že máš radost.
Jeff se smál. Pořád měl tu rukavici. Schovával se za ni.
A pořád měl na sobě tu teplákovku.
Tak si říkám: „Jo, to vyšlo. Podle plánu.“
Sidney, promiň.
Nechci být neslušný, ale...
Doufal jsem,
že si popovídáme soukromě.
Jako... jen my dva.
Muž s mužem.
Nevadilo by ti to?
Tak jo, Sidney?
- Ano, Jacku? - Myslel jsem...
Dina a já.
A já budu kde?
Nevím. Tamhle?
- Tamhle? - Jo.
Tak dobře.
Jo, v pohodě. Uvidíme se za chvilku.
- V pohodě. - Dobře.
Cítím se hrozně.
To bylo strašný.
Jsi vážně frajer.
Vůbec to neřešíš. To se mi líbí. Jsi úžasný.
Fakt si myslím, že jsi úžasný.
Ale co už.
Miluje tě.
Je tvoje.
To zvládneš.
Jo. Rozhodně tě miluje.
Rychle, než se Sidney vrátí. Co je u tebe novýho?
Rychle? Mám ti...
Za deset sekund shrnout, cos dělal tři roky. To zvládneš.
Co jsem tě viděl naposledy, nevydařil se mi vztah.
S Amandou, co sedí vedle mě.
Pak jsem jel do Asie, cestoval, chytil hnusnou nemoc, vrátil se
a nedávno jsem se stal plnohodnotným stavebním inženýrem, konečně.
Osm vteřin!
Tys to fakt počítala?
Máš ještě dvě vteřiny, ale už mi nemáš co říct.
Ne, to nemám. Je to smutný přiznání.
To je hodně...
- Ahoj. - Promiň, jen minutku.
Jsi vzhůru.
Jo, jsem vzhůru. Proč bych neměl být vzhůru? Musíme si promluvit.
Jasně. Ano. Ale neříkej, že jsme si souzeni.
Jsme si souzeni.
Přeskočilo ti, Marcu?
Mám si to vytetovat na čelo? Miluju Roberta.
Ne.
- Co myslíš tím „ne“? - Spojení mezi námi nelze popřít.
Jen se bojíš to říct Robertovi, v pořádku.
Měl by to vědět. Řekni mu to, nebo mu to řeknu já.
Signore e signori, dámy a pánové.
Teď je na řadě první tanec Hayley a Roberta.
Zůstaň tady.
No tak. Teď ty.
Byla jsem zahraniční zpravodajka, to asi víš. Byla jsem na hrozných místech.
Stříleli přede mnou lidi. Unesli mě. Vrátila jsem se.
Máma onemocněla a umřela.
A zjistila jsem, že přítel si to rozdá s čímkoliv, když je to kam strčit, takže...
To je...
- Páni. - To je vše.
Jo.
To je mi líto.
Jo, to je v pohodě. To je život.
Ne, chci říct, to je mi líto, ale bylo to dvanáct vteřin. Takže to znamená,
žes prohrála.
- No jo... - Takže doufejme,
že odteď už budeme mít štěstí.
Jo, držím palce.
- Tvoje šaty! - Promiň!
- Kam jdeme? - Jen tady.
- Jsi v pohodě? - Ne.
- Marc je pořád vzhůru! - Co? Jakto?
Proboha. Byl to jednoduchý plán. Jak to, žes to zvoral?
Hej! Víš, že je to poprvý, co jsem někomu dával drogy.
- Cítím se kvůli tomu hrozně a teď... - Já vím.
Prosím, hlídej ho, ať se nepřiblíží k Robertovi, ano?
Já mám něco na práci.
- Co? - Další debilní focení!
Jak to jde s Dinou?
Jo, dobře.
- Dobře. - Skvělý.
Ale víš co? Jak říkávala máma.
Očekáváš nejhorší, ale doufáš v nejlepší. Myslím, že teď to vyjde.
- Je to... - Jo, skvělý.
Ahojky, kulky.
Ahoj.
- Ahoj. - Ahoj.
- Jsem Cristina. - Podržíš mi to, Cristino?
Musím se dát trochu...
do pucu.
Kilt. Počkej.
Promiň.
Pod tím...
Jak to sakra dělají?
Je to omotaný dokola jako nunčaky.
Odmotávám to.
Čáry máry fuk.
Děkuju. Jsem Sidney.
Dobře.
To nevadí.
A je pryč.
Ahoj.
Jak je?
- Jen chci říct, to se ti povedlo. - Prosím?
Jak jsi zařídil, že budeš sedět vedle Amandy.
Myslíš, že jsem chtěl na sestřině svatbě sedět vedle bývalky? Nejsem masochista.
- Je to trochu náhodička. - Vážně?
Ano, je.
Podívej, kámo...
Mezi mnou a Amandou je konec.
Byli jsme spolu dva roky, ale nakonec jsme se nenáviděli.
Nenávidíš ji?
- To je silný slovo. - Taks to řekl.
Rozhodně ji nemám rád.
Opatrně, kámo. Mluvíš o mý budoucí snoubence.
- Vážně? - Jak to myslíš „vážně“?
Protože co? Nemám tohle? Jo?
Nejsem v tom tak dobrý jak ty? Co? Cos tím chtěl říct?
„Ten chlápek má mrňavý, fakt divný penis, a všichni se mu smějou.“
Ne, smějou se tobě. Ty jsi podivín, co si tu vykračuje se svým mackem.
„Koukněte se na mě! Jsem na svatbě a mám obří péro! Respekt, mám obří penis.
Je fakt tlustý! Bude se vám líbit!“
- Promiň, ztratil jsem se. - Přesně tak.
Drž se od ní dál.
- Dobře. - Dobře.
- Platí. - Dobře.
- Jo. - Jo.
- Super pokec. - Jo.
- Jo.
- Dobře. - Jo.
Ahoj.
- Ahoj. - Je všechno v pořádku?
Jo.
- Chceš drink? - Jo, to fakt chci.
Vína už bylo dost. Dám si gin...
Do prdele.
Minutku.
Dá si gin do prdele. Díky.
Dělám si srandu.
Co to děláš?
Jen tady. Omlouvám se.
Promiň.
Proč... Ne, počkej.
Zabere to jen chvilku.
Promiň. Vím, že k Hayley chováš city,
ale ona k tobě ne, takže to musíš přijmout.
Opravdu?
Tak...
proč se se mnou před třemi týdny vyspala?
- Cože? - Jo.
Měli jsme sex.
Prostě... Fajn, vůbec nevím, co se tu děje, ale vím, že je šťastná.
Prosím, nekaž jí to.
Fajn, ale já ji udělám šťastnou, blbče!
Ne, dobře...
Dobře...
Vážně dělám tohle.
Promiň. Moc mě to mrzí.
- Jacku... - Sidney!
Stavím se na hotel pro kalhoty. Ten kilt je na mě moc.
Super. Mohl bys mi na minutku pomoct? Sidney!
- Sidney! - Ano, Jacku.
- Sidney! - Jo, už jdu.
- Potřebuju pokoj. - Co se děje?
Vysvětlím ti to pak.
- Jsem Federico Vitelli. - Dina.
- Těší mě. - Těší mě. Vaše filmy mám moc ráda.
Jsme uvnitř! Dobře.
- Sidney? - Ano?
- Skříň! - Ano.
- Oboje dveře! - Ano.
A je to. Dobře.
- Prosím, ne do skříně! - Sbohem!
- Jim má tenhle obraz. - Jo!
Krásný.
Prosím! Pomoc!
Ahoj.
Můžeš na chvíli?
Jo, jasně.
Omluv mě.
Pardon.
Jacku?
Tak jo. Chci odpověď. Teď hned.
Na co, Chazi?
Na žádost o ruku. Nechceš si mě vzít kvůli bývalýmu? Tak to je?
Bože! Nebuď směšný!
Fajn, dobře, protože... řekl, že tě nenávidí, takže...
Dobrý pití.
Co že řekl?
Pomoc! Jsem ve skříni! Haló!
Co?
Právě jsem slyšel něco divnýho.
Před třemi týdny sis to prý rozdala s Marcem Fisherem.
To ti řekl?
To je neuvěřitelný. Jak se opovažuje!
Panebože! Jsi ten nejhorší lhář na světě! Co tě to napadlo?
Já vím, fakt jsem to posrala. Byla to nehoda.
- Ahoj. - Ahoj.
Jak se sakra s někým vyspíš náhodou? Jak se to stane?
Vysvětlím to. Víš, jak jsem před pár týdny byla v Londýně, vystresovaná ze svatby?
V hospodě jsem si dala pár drinků a pak se tam objevil Marc.
Dali jsme se do řeči, pak vypili pár panáků a nějak se to zvrtlo.
Ale nic to neznamenalo.
Jenže se ukázalo, že je mnou posedlý už od patnácti.
Od patnácti, a nikdy k ničemu nedošlo.
Jo, párkrát byla líbačka. Šahal mi na prsa.
- Hladila jsem ho přes rifle. - Detaily vynech.
Promiň.
- Bože. Myslel jsem, že Roberta miluješ. - Proboha. Miluju.
Miluju. Nade vše.
Nesmí se to dozvědět.
Zabilo by ho to.
Dámy a pánové,
teď nás čeká proslov družičky, Bryana.
Kde je Bryan?
Bryane.
Hej, kámo. Tak jo.
- Čas na tvůj proslov. - Proslov?
Máš proslov na svatbě, vzpomínáš si?
- Na svatbě? - Na týhle svatbě. Hayley. Jsi družička.
- Družič, jo. - Jo, jasně.
- Chtěls udělat dojem na Vitelliho. - Jo, Vitelli.
Kde je?
Proč na mě všichni čumí?
Fakt divný sen.
Dokonce i Vitelli.
Italský režisér.
Jo, vypadá dobře, co?
Líbí se mi.
Nejsem ani gay, ale... nevím.
Kéž by mi dal roli ve svým filmu.
Jen roli.
Jen roličku.
Zahrál bych ji skvěle. Pro tebe.
Dej mi roli, ty hajzle!
Hele, dort.
Dort ve snu.
Bryane...
- Jenom... - Ne!
Půjdeme na záchod, ano?
Potlesk pro družičku!
Jo.
Pomoc!
Pomoc! Hej!
Díky.
Ten krásný dort.
Co? Co se děje?
Panebože. Mám v práci krizi. Musím jít.
- Můžeme jet mým autem. - To by bylo úžasný. Díky moc.
Jo. Pojďme.
Potkáme se venku.
Hayley, ahoj. Scusi.
Musím jít. Promiň.
- Ale ne! - Práce.
Dobře. Netrap se tím.
Dina odchází. Jdi za ní.
- Dobře. - Bože!
Jo, posaď se, Bryane.
Panebože.
Dobře. Pa, Bryane.
Měj se.
- Dino? - Jacku. Ahoj. Hledala jsem tě.
- Ty už jdeš? - Já vím. Promiň.
Chci se rozloučit. V Mexiku je hurikán. Musím se vrátit, editor má otravu jídlem.
To je na dlouho. Promiň.
Ale možná se můžeme sejít někdy jindy... Neplánuješ cestu do Mexika, Guadalajary?
Musím ti něco říct.
Jo.
Poslyš, já...
Ha! Tady je!
- Tak ty mě nenávidíš, jo? - Co?
- Prý mě nenávidíš. - To jsem neřekl.
Řekl.
Fajn, řekl jsem „nenávidím“, ale pak jsem se opravil.
Jo, na „nemám rád“, což...
- To je od tebe milý, Jacku. - Ty mě taky nemáš ráda.
Proč předstírat, že náš vztah byl něčím jiným než utrpením?
- Nemám pravdu? - Dobře. Jo, dobře.
Asi máš pravdu.
- Díky. - Jo.
Jen jedna věc.
- Co? - Proboha! Jacku!
- Zmrde! - Bože.
Není ti nic?
Proboha. Jacku.
- Ano, vezmu si tě, Chazi. - Jo, nevím, jestli...
- Podívám se na to... - Krev z nosu mi teče každou chvíli.
Spali jsme spolu!
- Co říkal? - Ne!
Co to dělá?
Hayley a já jsme spolu spali a milujeme se. Hayley, pojď. Řekni jim to.
Vypadni z toho pódia.
Hayley!
- Ne, jdi. Zachraň svět. - Promiň.
Krvácí to každou chvíli. Je to v pohodě.
Běž.
- Napíšu ti. - Jo.
- Sakra. - Běž. Jo, jsem v pohodě.
Hayley!
Je to pravda?
Poslouchej... Ne...
Pojďte, posaďte se.
Vitelli...
Dej mi roli, ty hajzle.
Do prdele.
Roberto, prosím. Mluv se mnou, prosím.
Nemůžu tomu uvěřit. Jak jsi jen mohla? Tohle je zlý sen.
Já vím. Byla to chyba a moc mě to mrzí. Miluju tě víc než...
Ne, je po všem.
- Prosím, vysvětlím ti to. - Ne. Nechci s tebou mluvit.
Nikdy. Už nikdy. Je konec.
- Svatba se ruší. - Roberto! Panebože!
A je to.
Kapka smůly a všechno je v prdeli.
Ale co kdyby to celé bylo jinak?
Pamatujete si, co zaznělo o tisících možností,
jak rozsadit osm lidí kolem stolu?
Na zdraví.
A pak, konečně,
je tu poslední kapka naděje, že to všechno dopadne dobře.
Ahoj všichni.
Do prdele.
- Co se děje? - Do prdele!
- Jacku? - Do hajzlu!
- Jacku, co... - Nemám být tady.
Cože? Jacku.
Pardon.
Do prdele!
Omluvte nás.
Co to proboha děláš?
- Vzal jsem si velmi silný sedativa. - Na svatbě svý sestry? To je fakt divný.
Neudělal jsem to schválně, blbče!
- Nech toho. Je mi z tebe zle. - Bože. Jak se to těma prstama dělá?
Nemůžu... Nejde mi to.
Musíš mi pomoct. Strč mi prsty do krku.
- Co? - Nedokážu to udělat sám. Prostě...
Musíš to pro mě udělat, ano? Máš velký, dlouhý, divný prsty.
Dostaneš se mi dál do krku.
Musím ohromit Vitelliho. Nemůžu se do toho plést.
Co si pomyslí Dina, až u stolu začnu usínat? Že jsem totální trotl!
- Jo. - Prosím, Bryane, pro mě.
- Já nechci. - Musíš to pro mě udělat.
- Já vážně nechci. - Prosím, je to svatba od Hayley.
- Dobře. - Dobře.
- Ale pamatuj si, že jsem dobrý přítel. - Jo. Skvělý přítel.
- Nejlepší. - Jsi můj nejlepší přítel.
Dámy a pánové, pan a paní Carboniovi.
Jak to... Jak to chceš...
- Ne... - Prostě mi dej svoje prsty.
- Dobře! - Drž je rovně.
Jo.
Ne!
Bože! Tohle je nejhorší chvíle mýho života.
To ne!
Omlouvám se. Chtěla jsem se jen...
podívat, jestli jste v pohodě. Jste v pohodě?
V pohodě?
Jo, můžu... Půjdu...
Půjdu...
Super. Děkuju. Můžu poprosit...
o nějaký kávy?
- Díky. - Netuším.
Kéž bys to neviděla... Můžeme předstírat, že to,
cos tam viděla, se nikdy nestalo?
Mám to živě před očima. Na tohle se těžko zapomíná.
Jasně. Ne. Existuje naprosto...
rozumný vysvětlení. Je to vtipná historka. Vážně. Fakt vtipná.
Někdy ti ji povím, ale ne dnes.
Pokusíme se na to zapomenout?
Jo, pokusím se.
- Dobře. - Fajn.
Bylo to fakt divný.
Jo. Já vím.
- Ale... - Promiň. Tak jo.
Chtělas mi říct, co je u tebe novýho, co jsme se viděli posledně.
Dobře, hlavně to je asi práce.
Ničím jiným nežiju.
Polevila jsem v práci, až když moje máma onemocněla.
Rakovina mojí mámy tě nudí?
Ne, vůbec ne.
Pokračuj.
- Určitě? - Jo.
Dobře.
Říkala jsem ti o tom, že jsme si s mámou byly velmi blízké, a...
Víš, prostě...
Popravdě, byla to pro mě...
obrovská rána.
Nedokážu se přenést přes to, jak je to všechno nahodilý.
Proč ona?
Jo, proč?
Obvykle...
Obvykle o tom...
s lidmi nemluvím, protože je to divný, ale...
opravdu mě to zničilo.
Nepřenesla jsem se přes to.
Pravdou je, že se přes to asi nikdy nepřenesu, chápeš?
Děláš si ze mě prdel?
- Omluv mě na chvilku. Ty jsi vzhůru? - Proč bych nebyl vzhůru?
- Panáky! - Panáky!
- Chce panáky. - Panáky!
Dejte jí panáka.
Dobře.
- Maddie Richardsová. - Co?
Nikdy si v posteli na nic nestěžovala.
Vždycky říkala, že by mi dala solidních 7,5 z 10.
A většinou jsem neměl plnou erekci, tak si představ, co máš ty.
Já mám takový štěstí, co? Dobře ty.
Jo, máš štěstí a... měla bys být šťastná.
No tak.
Běž tam a pozdrav ho.
Bryane, vypadni.
Jacku.
Jacku!
Jak je?
Chaz mě požádal o ruku.
Říkám, že mě Chaz požádal o ruku.
Gratuluju.
Do prdele.
Co chceš?
Kámo.
Nekaž mý sestře svatbu, ano? Je to nepatřičný.
Nic jí nekazím.
Já ji zachraňuju.
Signore e signori, dámy a pánové...
Ne, Marcu.
Teď je na řadě první tanec Hayley a Roberta.
Jacku.
- No tak. - Ahoj.
Zvedni se, Jacku.
Panebože.
Jacku, no tak.
Jacku.
Jacku!
- Co to děláš? - Snažím se ti pomoct.
Mlácením do obličeje?
Fajn. Tak jdi spát. Jen...
Ne, omlouvám se. Promiň. Vím, že se mi snažíš pomoct.
Jsem v hrozným stresu. Hayley lítá ve velkým průšvihu.
Vždycky Hayley taháš z nějakýho průšvihu.
Jo, je to moje sestra. Potřebuje mě.
A Dina mě asi nesnáší.
Proč?
Usnul jsem, když mi vyprávěla o smrti svý mámy.
To ne, chlape.
Jo.
Jsem fakt debil.
Nejsi debil, Jacku.
- Jsem. - Nejsi. Jsi ten nejlepší člověk, co znám.
O dobro ostatních se staráš víc než o vlastní dobro. Bojím se o tebe.
Jo.
Mám tě rád, kámo.
- Tak dobře. - Ne, myslím jako... Ne.
Nemyslím jako...
Mám tě fakt rád.
Víc než jen jako kámoše.
Jo.
Ahoj.
Ví to Roberto?
- Ne. Vysmahni. - Máš čas do dortu.
Panebože.
Jacku, pojď se mnou.
- No tak. - Jsem unavený.
Vstávej. No tak.
Ty sis vzal ty kapky na spaní, co? Jacku!
Ty totální trotle.
- Probuď se. - Jsem vzhůru.
- Jdeme! - Jdu.
- Jako fakt? - Jdu.
- Kam mě vedeš? - Někam, kde budeme mít soukromí.
Tady nás rušit nebudou.
Jacku, prosím.
- Proč mě všichni mlátí? - Potřebuju tě.
Proč? Je to vážně tak důležitý? Nemůžeme si odpočinout a zdřímnout si?
Marc řekne Robertovi, že jsem se s ním vyspala.
Jako když jsi byla mladší?
- Kdy? - Před pár týdny.
Proboha.
A Roberto mě opustí a bude to zasloužený, protože vždycky všechno poseru.
- To není pravda. - Je!
Jsem totální zoufalec.
Nejsi zoufalec.
Dobře?
Jsi moje sestra.
Je s tebou sranda, jsi úžasná, staráš se o ostatní.
A jestli se ukáže, že ti Roberto nedokáže odpustit jednu blbou chybu...
- Jacku. - Poslouchej mě.
Jestli ti nedokáže odpustit...
ještě máš mě.
Vždycky tu budu.
Budeme zoufalci spolu.
Hej.
Myslím, že máme stejný problém.
Vážně?
Bojíme se skutečnýho vztahu, protože víme,
jak lehce můžeme ztratit ty, co milujeme.
- Jacku. - Jsem vzhůru.
- Prosím.
- Vnímám.
Kávu?
- Jo. - Dobře.
Když jsem se vrátil ke stolu, zjistil jsem,
že mi rozbili notebook.
- Jim a Jeff? - Starý notebook, ne ten, co používám.
Jsou to kreténi.
Starý notebook.
Proboha, musím ti něco říct. Nejsou to tví přátelé.
- Na zdraví. - Jo.
- Tohle piješ? - Tohle piju.
Bože, potřebuju chleba.
Ahoj!
Krasavče v námořnický.
- Rebecco? - Ano?
Co na mně vidíš?
Jsem sebestředný, neurotický a nemám to v hlavě srovnaný.
Jo. Ale...
mně tohle na tobě nevadí.
- Ale nejsem podle tebe tak trochu idiot? - Jo, to jo.
Jsi hrozný idiot. Jo.
- Jo. - Jo.
Ale hádám, že by se našlo pár lidí, co si myslí, že já jsem tak trochu idiot.
A to, že jsi tak hrozný idiot,
se mi na tobě vlastně líbí nejvíc.
Asi chci říct, že tě mám ráda takovýho, jaký jsi.
Páni.
To je...
Nikdo mě ještě nikdy neměl rád takovýho, jaký jsem.
Předstírám, že jsem někdo jiný, pak mě mají rádi. Občas.
Se mnou...
nemusíš nic předstírat.
- Děkuju. - Ne, já děkuju.
- Promiň, to bylo... - Ne.
- Ne, já... - Prostě...
Rozhodně ne.
Protože to je...
- Vadilo by ti, kdybych tě ještě... - V pohodě.
- Jo? - Jo.
Je tvoje.
- Marcu! - Co chceš?
- Jen si chci promluvit. - Není se o čem bavit.
Marcu, prosím.
Jen... mě vyslechni.
Vím, co cítíš k Hayley.
Ale některé věci nám prostě nejsou souzeny.
- Tohle je. - Prostě...
- Hayley si zaslouží být šťastná. - Jo.
A s Robertem je šťastná.
Jestli...
Jestli ti na ní opravdu záleží, prosím, nech ji být.
Dobře.
Jacku.
Sidney.
- Není mi nejlíp. - Ty to umíš s ženami, Jacku,
nemáš nějaký rady?
Věř mi, nejsem ta nejvhodnější osoba, kterou bys měl žádat o jakoukoliv radu.
- Ale jsi. - Ne teď.
Vím, že nejsem tak sexy jako...
Brad Pitt.
Ale bojím se, že možná jsem...
Asi to moc řeším, ale...
Jsem nudný?
Jacku?
- Sidney? - Jo, promiň, Jacku.
Pokračuj.
Podívej.
- Zkus víc poslouchat. - Jo. Protože tobě to jde.
- Ne. - Jsi... Ano.
- Snaž se... - Dát ostatním prostor.
- Sidney. - Vytvořit atmosféru.
Prostě lidem víc naslouchej.
A vím, že jsou to tví přátelé, ale...
nemluv o Jimovi a Jeffovi.
Moc dobře je neznám.
- Tak proč o nich pořád mluvíš? - Aby to vypadalo, že jsem populárnější.
Nefunguje to.
Ne.
- Určitě ne? - Je to...
Nemluv o Jimovi a Jeffovi.
A proboha...
poslouchej.
Hodně štěstí.
- Do toho. - Jo.
Signore e signori, dámy a pánové, teď nás čeká proslov družičky, Bryana.
- Kam jdeš? - To jsem já.
To jsi ty.
Hej!
Ahoj všichni.
Omlouvám se za neznalost italštiny.
Láska je divná, že?
Někdy je nepředvídatelná...
matoucí.
Ale myslím si, že ze všeho nejdůležitější je,
aby vás vaši partneři...
milovali takové, jací jste.
Vy za to stojíte. A abyste je i vy milovali takové, jací jsou.
Takhle to mají Hayley a Roberto.
A já a Rebecca.
Zvíře!
Moc se omlouvám. Proboha.
Mám tě moc rád, Hayles,
a jsem moc rád, že jsi šťastná.
A doufám, že to vydrží navždy.
- Na Hayley a Roberta. - Na Hayley a Roberta!
Děkuju.
Bylo to dobrý?
Bylo to úžasný. Byl jsi skvělý.
- Zajdu si pro další pití. - Jo.
Hayley a já...
Hayley a...
Hayley...
Hay... Hayley...
Hayley...
a...
Roberto...
doufám, že...
spolu budete velmi šťastní.
Děkujeme.
Hned se vrátím.
- Promluvím s ním. - Dobře.
- Tady máš. - Díky.
Marcu.
- Jak je? - Ahoj.
Přemýšlel jsem...
Asi bychom se neměli brát.
Protože... do mě očividně nejsi zamilovaná.
Nefungovalo by to.
Nebo snad ano?
Někdo někde bude mít velký štěstí, že tě má.
Jo.
Zvlášť ty tvoje úžasný genitálie.
Já to věděl.
Ale je od tebe hezký, že mi to potvrzuješ, protože mi to vrtalo hlavou.
Takže tak.
V melounech máte moc semínek. To je chyba. Děláte chybu.
V Americe semínka nevedeme. Vyrábíme je bez semínek. Ani nevím jak.
- Ahoj. - Ahoj.
- Jsem Cristina. - Cristina?
- Cristina, jo. - Jsem Sidney.
- Ahoj Sidney. - Ahoj.
- Tak co děláš, Sidney? - Pojišťovnictví.
Není to tak nudný, jak to zní. Pracuju s pár...
A co ty? Co děláš?
- Já? - Co děláš? Jo.
- Pracuju na poště. - Na poště?
- Jo, v Římě. - Páni. V Římě?
- Exotika. - Mám jednu kolegyni. Jmenuje se Julia.
Julia. Pokračuj.
- Jo, je to cvok. - Šílenec.
- Je vtipná. - Paráda.
- Jo. - Zní úžasně.
- Líbí se mi tvůj kilt. - Opatrně! Nejdřív mi zaplať večeři.
Jsi tu sám?
Jsem tu sám, ano.
A ty jsi tu sama?
Ano, jsem tu sama.
Kolik je hodin?
Nevím.
- Žiješ ve vlastním světě? - Jo.
Protože je bez semen.
Do hajzlu.
Bože, musím jít.
Ciao. Tak jo.
- Hayley! Ahoj. Promiňte. - Ahoj Dino.
Jsi krásná. Moc ti to přeju.
Zavolám ti, musím jít, práce.
- Teď? - Jo, promiň.
Mám tě ráda. Ahoj.
Dino?
Podívejme, kdo se probudil.
Ahoj.
Jo, moc se omlouvám za to, co se předtím stalo. Já...
Dnešek mi nevyšel tak úplně podle plánu.
Jo? Co v životě opravdu vyjde podle plánu?
To máš pravdu.
- Sakra. - Takže už jdeš?
Jo, musím. Mám 16 zmeškaných hovorů z práce. Pila jsem, tak jsem si nevšimla.
Já...
Chystal jsem se tě políbit...
tehdy v noci.
Já...
Cítil jsem, že je mezi námi něco výjimečnýho.
Vím, že to zní bláznivě,
protože jsme se tehdy znali jen pár dní...
ale nikdy předtím jsem to tak s nikým necítil.
Ani potom.
Měl jsem pocit, že to cítíš stejně.
Takže chci vědět, musím to vědět... jestli to bylo jen v mojí hlavě.
Nebylo.
Prošvihli jsme šanci.
- Bože. - Jasně.
Jasně.
Já...
Jo.
Jasně.
Jo. Děkuju.
Grazie.
Ahoj.
Tak ty a Rebecca, jo?
Nevím.
Nevím, jak se to stalo.
- Kde je ta Američanka? - Už šla.
To je mi líto.
- Některé věci nám prostě nejsou souzeny. - Pravda. Jako mně herectví.
- Vážně? - Jo.
Uvědomil jsem si, že nemusím hrát. Stačí mi být sám sebou.
- Takže končíš. Prostě... - To balím.
Končím. Už nikdy víc. Jednou se musíš změnit.
- Nemůžeš... - Tady jsi.
- Ahoj. - Ahoj.
Dojemný proslov.
- Vážně? - Jo.
Moc ti děkuju.
- Ty jsi ten herec od Hayley? - Ano.
Dělám na novém filmu.
Vezmi si ode mě vizitku a zavolej zítra mojí sekretářce, ano?
- Jo. - Dáme si kávu.
- Super. Ozvu se. - Dobře.
- Miluju kafe. - Zatím. Ahoj. Jo.
Proboha.
- To bylo neuvěřitelný. Co to bylo? - Nevím.
Myslel jsem, že herectví balíš.
Ne, to je blbost. Herectví žeru.
- Aspoň jeden z nás má štěstí. - Co to meleš? Všichni máme štěstí.
Opravdu?
Přemýšlel jsi někdy o tom, jak malá je šance,
že ses narodil?
Kdyby se změnila jen jedna věc,
jedni z milionů tvých předků by se nepotkali ve chvíli, kdy se potkali,
pak bys neexistoval.
Nežil bys ani jeden den.
- To taháš z paty? - Ne.
Je to citát z Vitelliho filmu. Ale pravda, ne?
Jo.
Je to dost děsivý,
ale když si přiznáme pravdu, všechno závisí na štěstí.
A v životě musíš chytit to štěstí za pačesy, když máš příležitost.
Můžu ti zavolat zpátky? Díky.
Ahoj.
Šel sis zaběhat?
Dino?
- Ahoj. - Panebože!
- Známe se? - Potkali jsme se...
Vypadni.
Vážně, vysmahni.
Tak jo.
Ahoj všichni.
Počkej. Nemáš sedět tam, ne?
Myslím, že jo.
Co to do prdele děláš? Co to mělo být?
Je to famózní herec.
- To nevím. - Ne, je úžasný.
- Vždycky jsem... - Jo.
- Díky. - A ty bys byl...
Byl bys „idiota“, kdybys ho neobsadil do svýho filmu.
- Jakože fakt idiot. - Klid.
Být tebou víc posedlý, je stalker.
- Nejsem stalker. - Není.
- Jsem pozorovatel. - Bláznivý fanda.
Ve sprše: „Chci koukat na tvý filmy.“
- Ne! - Děkuju.
Promiňte, pane. Panebože!
- Byla to nehoda! - Tady! Radši studený než horký, ne?
Doufám, že si nepopálil penis.
Skříně nesnáším!
- Ahoj. - Ahoj.
Díky!
Nic nejde ven. Jen vzduch.
Bryane!
Vlk olizuje dětskou prdelku!
To se mi nelíbí.
Nemusíte mě podpírat!
Kvůli tomu kiltu se tam tvoří vyrážka.
Tady je!
- Ty kokote! Tak ho vyndej. - Prosím?
Hej, všichni! Jack nám ukáže péro!
Co to děláš?
Ti Britové jsou cvoci!
Překlad titulků: Pavla Vašicová