‫לילית‬
‫ג'וג'ו מתקשרת‬
‫היי, תאומה.‬
‫ראית את ספר התווים שלי של סן-סנס? הוא לא בתיק שלי.‬
‫למה לי לדעת איפה המוזיקה שלך?‬
‫אני לא יודעת. סליחה שהעזתי לשאול שאלה.‬
‫סיימת?‬
‫אני צריכה לשאול את האוזניות שלך. שלי נדפקו.‬
‫ממילא אני לא מצליחה לעבוד.‬
‫את יודעת מה אומרים.‬
‫"כיפאק היי. חופשת אביב!"‬
‫אהיה בחדרי.‬
‫אין בעד מה.‬
‫לא, סעו צפונה. יש שם כרמים מדהימים.‬
‫כאילו, זה מחוז היינות.‬
‫ממש ליד ונציה. איך זה נקרא?‬
‫- ונטו. - זו אפשרות.‬
‫- אני אדליק לך. - כן!‬
‫היי!‬
‫ג'וג'ו, חמודה, כבר סיימתן לתרגל?‬
‫וי עוד ממשיכה.‬
‫- ג'ולייט בתנו הצעירה. - חשבתי שיש לכם תאומות.‬
‫בהפרש של שתי דקות. מישהו צריך להחזיק את הדלת.‬
‫אבל שמענו את הבשורה שלך. ג'וליארד.‬
‫ברכות, זה מדהים.‬
‫אתה חושב על אחותי, וי. היא תלמד בג'וליארד בשנה הבאה.‬
‫- ג'ולי לוקחת שנה פגרה לשקול חלופות. - חכם.‬
‫יש לי בן דוד. הוא למד אומנות במכללה והכול.‬
‫כעבור שמונה שנים, הוא מלמד ילדי גן יצירה מנייר דבק צבעוני.‬
‫מלאכת יד זה חשוב.‬
‫יש שמונה מיליארד איש עלי אדמות.‬
‫כל אחד רוצה רגע באור הזרקורים וזה לא יקרה.‬
‫דור האינסטגרם צריך להיות מציאותי יותר לגבי קריירה ארוכת טווח.‬
‫אין לי חשבון ברשתות חברתיות, אז...‬
‫- רואה? - יופי. זאת התחלה.‬
‫- אבא, מתי נצא מחר? - כשתרצי.‬
‫הן בפנימייה. אקדמיית לינדברג.‬
‫בית הספר לאומנויות, שבו הילדה...‬
‫זה בסדר. לא ממש הכרתי אותה.‬
‫טוב, חמודה, תוודאי שהכנת הכול למחר.‬
‫- נעים להכיר אותך. - תודה.‬
‫טוב.‬
‫סליחה, מה שם המקום?‬
‫מקס!‬
‫- שלום. - היי, וי.‬
‫כן, אין בעיה, וי! קחי את הזמן שלך!‬
‫המכונית תפרוק את עצמה!‬
‫אהבה צעירה, חלום הבלהות של כל אב.‬
‫הגלולות שלך אצלך?‬
‫אני יודע שהעניין עם ג'וליארד פגע בך קשה.‬
‫והם לא יודעים מה הם מפספסים... תקשיבי לי.‬
‫יש לך לב רחב.‬
‫- יש לך פרצוף יפה. - אבא.‬
‫ולא משנה מה האומנים ששם אומרים לך,‬
‫החיים הם לא רק הופעות סולו וזרקורים.‬
‫וכל מוסד אקדמי יהרוג בשביל שתגיעי אליו.‬
‫אביא את החפצים שלך.‬
‫לשקדנית החביבה עלינו! באהבה מאימא ואבא (נ.ב. אל תגלי לאחותך!)‬
‫לחלום בגדול לזרוח למרחק‬
‫מוירה וילסון הייתה מהמוזיקאיות המשובחות‬
‫שפקדו אי פעם את אקדמיית לינדברג.‬
‫לרבים מכם,‬
‫מה שקרה פה לפני שישה שבועות יהיה חוויית האובדן הראשונה שלכם.‬
‫פטירתה של מוירה היא תזכורת קשה לאפלה שכולנו מתמודדים עמה,‬
‫בחיינו ובשאיפות האומנותיות שלנו.‬
‫כידוע לכולכם,‬
‫מוירה הייתה אמורה לבצע קונצ'רטו סולו‬
‫במופע המוזיקלי שלנו בהמשך הסמסטר.‬
‫כמסורת בית ספרית משכבר הימים,‬
‫הקונצ'רטו של הבוגרים השיק בהצלחה קריירות‬
‫של בוגרי לינדברג רבים לאורך השנים.‬
‫בעקבות דיונים רבים,‬
‫החלטנו לחדש את תחרות הבוגרים על הקונצ'רטו לזכרה.‬
‫אנו מעודדים בוגרי מוזיקה מכל התחומים להשתתף.‬
‫תגישו את הרפרטואר שלכם לד"ר קאסק.‬
‫משפחת המתאבדת: ביה"ס "העלים עין"‬
‫החנונים מהתזמורת חרמנים על "משחקי הרעב" סיבוב שני?‬
‫- "חנונים מהתזמורת"? אני מוחה. - סיפרת לו את הבשורה?‬
‫- מי אמר שהבשורה לא ידועה לי? - היית באספה?‬
‫היה לי מה לעשות.‬
‫- מחדשים את התחרות לקונצ'רטו. - לזכר מוירה המשוגעת.‬
‫אלוהים. אולי תפסיק לקרוא לה ככה?‬
‫היא חרטה סמלים על הקירות, וקפצה מחלון הקומה השלישית.‬
‫היא גם לא דיברה עם איש, ושלטה בשתי ידיה באותה המידה.‬
‫וזה רלוונטי כי...‬
‫היא כתבה בשתי הידיים. משני הצדדים, כמו לאונרדו דה וינצ'י.‬
‫- היא הייתה מוזרה ברמה אחרת. - היא הייתה מבריקה.‬
‫זה פשוט משונה, התחרות.‬
‫היא מתה לפני שישה שבועות.‬
‫כן, זה די מוקדם, אבל המופע הוא הזדמנות גדולה.‬
‫צריך לתת הזדמנות למישהו אחר.‬
‫- ג'וליארד שולחים השנה מגלי כישרונות. - באמת?‬
‫וילדת הפלא שלי שוב תהמם את כולם כשתנגן בקונצ'רטו שלה.‬
‫- זו תחרות פתוחה. - בחייך, את לומדת אצל קאסק.‬
‫המורה הכי טוב, התלמידה הכי טובה.‬
‫בכל אופן, אם תבקשו את דעתי הבלתי משוחדת לגמרי,‬
‫זו הייתה צריכה להיות את בפעם הראשונה.‬
‫- אז דחפת אותה, ואז... - תשתוק!‬
‫- ואז היא נועדה לגדולה. - הכול מתחבר.‬
‫- תשני את היצירה שלך? - מאוחר מדי.‬
‫ורוג'ר לא ירשה לי.‬
‫- את יודעת מה דעתי. - "איש מעולם לא ניצח עם יצירה של מוצרט."‬
‫ג'ולס, אני אומרת את זה באהבה, כאחותך, תצמיחי ביצים.‬
‫תחזרי אחריי,‬
‫"רוג'ר מאלינג, אתה מורה עלוב, שיכור ונטול זין..."‬
‫- אני לא באמת יכולה להגיד את זה, נכון? - למה?‬
‫את פוחדת שהוא ינעץ בך את הטופר?‬
‫טוב, די.‬
‫זה עווית מקומי, וזה נפוץ בקרב מוזיקאים בגילו.‬
‫הטופר יתפוס אותך.‬
‫היי, נפל לך...‬
‫מוירה וילסון תורת המוזיקה למתקדמים‬
‫מוירה וילסון‬
‫חלוקה להברות.‬
‫יופי. יפה מאוד.‬
‫אני רואה שהצלחת לשלב תרגולים‬
‫בין כל הסמים והשתייה עם הקטינים.‬
‫אני משאירה את השתייה למומחים.‬
‫מצחיק מאוד.‬
‫- התחרות על הקונצ'רטו חודשה. - כך שמעתי.‬
‫- יש לך תחושה חיובית? - חשבתי לשנות את היצירה שלי.‬
‫בחנתי את השנייה של סן-סנס.‬
‫התנועה השלישית עוד דורשת עבודה, אבל אני מסוגלת.‬
‫- את מתכוונת ליצירה של ויויאן? - היא לא ממש קשה.‬
‫קאסק מרשה לווי לנגן אותה.‬
‫להנרי יש שיטות משלו.‬
‫- אני יודעת, אבל אם תהיה לי הזדמנות... - תעשי לעצמך בושות.‬
‫זה מה שאת רוצה?‬
‫תיצמדי לאדון אמדאוס.‬
‫הוא יתגמל אותך. כמו תמיד.‬
‫ד"ר קאסק?‬
‫היצירה שלי למחר.‬
‫סן-סנס הקונצ'רטו השני בסול מינור‬
‫"תהילה אלמותית ממתינה לה זו שתקבל אותי באפלה שלה‬
‫"את הדרך הנדרשת ספר זה מאשש אחת, שתיים, שלוש, ארבע, חמש, שש."‬
‫טרטיני.‬
‫המלחין.‬
‫לא כתוב על היצירה.‬
‫זה "סלסולי השטן".‬
‫דרך אגב, ויויאן לא יודעת שתנגני אותה יצירה כמוה,‬
‫נכון?‬
‫בבקשה אל תגיד לה.‬
‫היא תהרוג אותי.‬
‫בהצלחה.‬
‫ג'ולס, תפתחי את הדלת הדפוקה!‬
‫ג'ולס, אנחנו נאחר! ג'ולס!‬
‫תאומה, את חייבת...‬
‫- לעזאזל. - זה קורע.‬
‫- את לא מנהלת יומן או משהו? - לא, זה לא היה אמור...‬
‫לעזאזל!‬
‫היי. בואי הנה. תסתכלי עליי. היי.‬
‫תהיי מרוכזת, טוב?‬
‫טוב.‬
‫את בסדר. בואי נשים טמפון ונזוז.‬
‫וי?‬
‫- וי. - ג'ולס, לא עכשיו.‬
‫יפה מאוד, אנדי.‬
‫- נשאר עוד מישהו? - אני לא ניגנתי.‬
‫ג'ולייט. תרדי למטה.‬
‫בואי הנה.‬
‫אז כתוב פה‬
‫שגם את תבצעי לנו סן-סנס?‬
‫זה נכון?‬
‫בזמנך החופשי.‬
‫ג'ולייט, את שומעת אותי?‬
‫הנה היא.‬
‫- אנחנו מחכים לאחות. - מה קרה?‬
‫התעלפת.‬
‫איך ניגנתי? הייתי טובה?‬
‫היית מעולה.‬
‫רוג'ר אומר שאת לוקחת פרופרנולול.‬
‫- זה לחרדה? - כן.‬
‫את יודעת, לאור האירועים שהיו לאחרונה, ייתכן שאת מרגישה לא מאוזנת.‬
‫משהו מטריד אותך? מחשבות מוזרות?‬
‫- מחשבות מטרידות? - לא.‬
‫שום דבר.‬
‫תזכרו, מי במול מז'ור.‬
‫יש שם טעות.‬
‫תגלו איפה היא.‬
‫שוב אותו דבר.‬
‫ולסיום, לא לשכוח לנקוב בקדנצה.‬
‫תגישו לי את התעתיקים שלכם‬
‫עד סוף היום, גבירותיי ורבותיי.‬
‫ג'ולייט, את בסדר? הלכת לאחות?‬
‫כן, זה סתם לחץ.‬
‫ניגנת היטב. רוג'ר נתן לך לעשות משהו שונה?‬
‫לא, אני מניחה שחשתי השראה.‬
‫מה שזה יהיה, זה עובד.‬
‫תמשיכי כך, טוב?‬
‫טוב.‬
‫וי!‬
‫וי, בחייך!‬
‫וי, תעצרי.‬
‫מצטערת. פישלתי. הייתי צריכה להגיד לך ששיניתי את היצירה.‬
‫שינית? גנבת את היצירה שלי.‬
‫- מה? יש משהו מצחיק? - לא, פשוט...‬
‫את אמרת לי להחליף.‬
‫לבטהובן או גריג או רחמנינוב הארור. היו לך מאות אפשרויות...‬
‫- לא חשבתי. - לא חשבת.‬
‫כי אילו חשבת היית מבינה שאת מביכה רק את עצמך.‬
‫אני כבר ידעתי שאת מקנאת.‬
‫הודות לתעלול הקטן שלך, גם אחרים יודעים.‬
‫אקדמיית לינדברג מופע בוגרים‬
‫קונצ'רטו שני בסול מינור קאמי סן-סנס‬
‫סולו לפסנתר: ויויאן לואו‬
‫- איך את מרגישה? - טוב.‬
‫אז הלכת על סן-סנס.‬
‫את יודעת, כשהצעתי‬
‫שתיצמדי למוצרט,‬
‫חשבתי על טובתך.‬
‫ובכל זאת, אני מניח שזה מאחורינו.‬
‫- אתה גאה בי? - גאה?‬
‫מובן שאני גאה בך.‬
‫אנחנו לומדים יחד ארבע שנים. את נגנית טובה.‬
‫נכון.‬
‫ואם אוכל להיות יותר מזה?‬
‫אני לא עוקב.‬
‫ואם אוכל להיות יותר מ"טובה"?‬
‫ואם אוכל להיות מעולה?‬
‫ואולי רק הייתי צריכה הזדמנות להתחרות כדי להוכיח את עצמי?‬
‫ג'ולי, אני מצדיע לשאפתנות שלך.‬
‫אבל אם כולנו נהיה נגנים ראשיים, לעולם לא תהיה לנו תזמורת.‬
‫את נגנית טובה, אני מאמין בך.‬
‫אבל את צריכה לשלוט בציפיות שלך.‬
‫לא כולנו יכולים לחתור לקונצ'רטואים.‬
‫- אז למה עליי לחתור? - משרות הוראה.‬
‫הרכב קאמרי.‬
‫את מלווה בעלת רגישות.‬
‫תמיד מחפשים בבתי ספר.‬
‫"מלווה בעלת רגישות"?‬
‫התאמנתי שלוש שעות ביום כשהייתי בת תשע.‬
‫מעולם לא היה לי פלייסטיישן.‬
‫מעולם לא עישנתי סיגריה.‬
‫אתה יודע מהו הגיל הממוצע שבו מאבדים את הבתולים בארץ הזאת?‬
‫גיל 17.‬
‫בחודש הבא אהיה סטייה סטטיסטית דפוקה.‬
‫הקדשתי את כל חיי למוזיקה,‬
‫ואתה חושב שעשיתי את זה כדי לשבת ליד קלידים באולם בי"ס כלשהו,‬
‫ואוכל חרא מתלמיד חוג בכיתה ז'?‬
‫הצבעת לה?‬
‫- מה? - בתחרות.‬
‫הצבעת לווי?‬
‫ויויאן...‬
‫היא מוזיקאית מוכשרת יותר.‬
‫עכשיו בואי נשים את זה מאחורינו.‬
‫לא.‬
‫אני גדולה עליך, רוג'ר.‬
‫- גדולה עליי? - אל תיתמם.‬
‫לי זה ידוע. לך זה ידוע.‬
‫אילו היית מורה הגון, היית מעביר אותי הלאה כבר מזמן.‬
‫וג'וליארד? גם זה באשמתי?‬
‫אמרתי לך לפרוש רשת רחבה יותר.‬
‫נורת'ווסטרן, אוברלין, אולי היית מתקבלת.‬
‫אבל לא, התעקשת. רק ג'וליארד.‬
‫ג'וליארד, עם שיעור קבלה של שישה אחוזים.‬
‫זה הורג אותך, נכון?‬
‫שיש לי שאיפות של ממש.‬
‫שלא אוותר בשקט ואהיה הערת שוליים.‬
‫הערת שוליים? בקצב שלך,‬
‫תהיי הווירטואוזית הראשונה בעולם בטיגון המבורגרים.‬
‫זה עדיף על פני שיכור מעוות,‬
‫שמעמיד פנים שהוא בחר בהוראה,‬
‫כשהוא לא הופיע מול קהל כבר 20 שנה.‬
‫ג'ולי...‬
‫בחרנו בהשעיה.‬
‫תתקיים חקירה, אבל רוג'ר הוא מורה עילאי.‬
‫- לא נרצה לנהוג בחיפזון. - מובן.‬
‫תצטרכי מורה זמני.‬
‫כבר ביקשתי מלורה. יש לה זמן.‬
‫תהיתי אם אוכל לקבל את ד"ר קאסק.‬
‫הנרי עובד רק עם תלמידים שרציניים לגבי קריירה מוזיקלית.‬
‫אני רצינית.‬
‫לא משנה.‬
‫אבל הייתי עושה את זה. אילו זו הייתה אחותי.‬
‫ברצינות, אני מרחמת עליה.‬
‫ג'ולייט לואו‬
‫באמת?‬
‫- באמת? - ג'ולס. אלוהים אדירים.‬
‫- מה זה לעזאזל? - טמפונים, נכון, וי?‬
‫את כלבה דפוקה, את יודעת?‬
‫טוב, תקשיבי. את רואה?‬
‫זה טוב.‬
‫עכשיו סגרנו חשבון.‬
‫למה את מכוונת?‬
‫מה הכוונה, "למה אני מתכוונת"?‬
‫תאומות. יחד לעד, נכון?‬
‫נכון.‬
‫שמעת על רוג'ר?‬
‫כן. איזו קרמה רעה.‬
‫מעבירים אותי לקאסק.‬
‫ברכות.‬
‫סולם כרומטי, מסי במול.‬
‫בטריטונים. בשתי הידיים.‬
‫טוב. תנועה ראשונה.‬
‫זה מוצרט.‬
‫בפעם האחרונה שבדקתי ניגנת סן-סנס.‬
‫או שזה היה רק תעלול כדי לעצבן את אחותך?‬
‫סן-סנס.‬
‫תנועה ראשונה.‬
‫למה החלפת את היצירה?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫למה החלפת את היצירה?‬
‫רציתי לנצח אותה.‬
‫הטכניקה שלה לא טובה יותר משלך.‬
‫- זה לא... - קבלי את המחמאה.‬
‫הטכניקה שלה לא טובה יותר.‬
‫היעילות שלה גרועה יותר.‬
‫אז מדוע ויויאן הכוכבת, ואת ה...‬
‫מה שאת?‬
‫היא מנגנת כאילו שהשטן דופק בדלת.‬
‫מה לגבי מוירה?‬
‫מוירה?‬
‫היא ניצחה את וי בפעם הראשונה.‬
‫ככה היא ניגנה?‬
‫היא ניגנה כאילו שהשטן נמצא בחדר.‬
‫מוזיקה היא ספורט עקוב מדם.‬
‫אילו באמת חשקת באור הזרקורים, דבר לא היה עומד בדרכך.‬
‫גם לא ויויאן.‬
‫לעזאזל.‬
‫אבא - ארצו של דה וינצ'י... לילה טוב, ילדודס‬
‫היא כתבה בשתי הידיים. משני הצדדים, כמו לאונרדו דה וינצ'י.‬
‫לכל הרוחות.‬
‫"אחת, העלאה."‬
‫"שתיים, העזה."‬
‫"שלוש, ניצחון."‬
‫"ארבע, הגשמה."‬
‫"חמש, זיכוך."‬
‫שש...‬
‫היי - את - באה - למסיבת - הבוגרים?‬
‫ניפגש במדשאה הדרומית‬
‫זו מסורת!‬
‫אני לא יכולה.‬
‫וי לא תרצה אותי שם.‬
‫- וכבר כיבוי אורות. - בטח שהיא תרצה.‬
‫בואי. אנחנו מאחרים.‬
‫- ואם ניתפס? - טרם נתפסנו.‬
‫היי, מקס. חכה.‬
‫מה קורה, אחי?‬
‫היי!‬
‫התגבורת הגיעה.‬
‫היי. ערב טוב.‬
‫מה קורה, חבר שלי?‬
‫- משהו בשבילך. - תודה.‬
‫ומשהו בשבילי?‬
‫אתה הגבר. אני מודה לך.‬
‫טוב, בליינים.‬
‫מי צריך סחורה? הרופא הגיע.‬
‫את מורדת, ג'ולס. מנודה.‬
‫יחידת גרילה שמורדת נגד העריצות...‬
‫טוב.‬
‫כי עכשיו 3:00 לפנות בוקר!‬
‫זה הסוף, טוב?‬
‫אני עם מקס...‬
‫מה לא הבנת ב"זה נגמר"?‬
‫אתה רציני עכשיו?‬
‫לא, אני גמרתי.‬
‫גמרתי להזדיין איתך.‬
‫ותפסיק להתקשר אליי.‬
‫וי?‬
‫וי, זו את?‬
‫לכל הרוחות.‬
‫היי, ג'ולס. את בסדר?‬
‫אפשר לשאול אותך משהו? למה אתה מנגן?‬
‫בכנות,‬
‫בשביל הכוסיות.‬
‫- המופקרות במחנה של התזמורת. - ברצינות, מקס.‬
‫אני לא יודע. כנראה שתמיד רציתי.‬
‫מה איתך? למה התחלת?‬
‫- שמעת את זה. - לא ממך.‬
‫ההורים שלי אוהבים שני דברים.‬
‫חופשות יקרות‬
‫ומחזות זמר הוליוודים נדושים.‬
‫החביב עליהם הוא "אמריקני בפריז".‬
‫אוסקר לבנט מנגן שם את הקונצ'רטו של גרשווין בפה.‬
‫אני נשבעת שצפיתי בסצנה הזאת משהו כמו 100 פעמים‬
‫בין גיל ארבע לחמש.‬
‫ואז התחננתי והתחננתי, ובסוף, כנראה כדי לסתום לי את הפה,‬
‫הוריי שלחו אותנו לשיעורי פסנתר.‬
‫זה התלבש לי כמו כפפה ליד, הכול היה הגיוני.‬
‫אצל וי פחות.‬
‫ואז קרה משהו.‬
‫- מה למשל? - היא נהייתה טובה ואני לא.‬
‫לא, המבחן שלך היה אש.‬
‫את נוטלת ויטמינים חדשים?‬
‫- לא יודעת, היה לי יום טוב. - ברצינות.‬
‫טוב, אבל אתה חייב להבטיח שלא תספר לאיש.‬
‫במיוחד לא לווי.‬
‫גנבתי את ספר התאוריה של מוירה המשוגעת.‬
‫טוב, מה? רגע, מה?‬
‫לא התכוונתי. הם ניקו את תא הדואר שלה, הוא נפל החוצה.‬
‫אני קוראת בו, חוקרת אותו, אני מניחה.‬
‫וזה כאילו שהוא מדבר אליי.‬
‫כאילו שהוא מנסה לעזור.‬
‫יש לי ביטחון רב יותר.‬
‫כאילו שאני תופסת פיקוד.‬
‫אני מניח שלכולנו יש חטאים משלנו.‬
‫מה לגבי וי?‬
‫בשנה הבאה אתה נוסע לסן פרנסיסקו.‬
‫היא תהיה בחוף המזרחי.‬
‫כן, אנחנו...‬
‫נדאג שזה יעבוד.‬
‫- אז אתה אוהב אותה? - בטח.‬
‫בחייך, ג'ולס, את מכירה את הקטע. אהבה, שנאה וכולי.‬
‫- לא ממש. - מה? מעולם לא נישקו אותך?‬
‫אני מניח שכולנו עברנו את זה.‬
‫אני מעוניינת בזה.‬
‫להתנשק.‬
‫היי, מותק.‬
‫מה קורה? אנחנו רק...‬
‫- היא אחותי. - ניסינו להתקשר אלייך.‬
‫- מקס רק עזר לי. - אל תשחקי אותה קדושה מעונה.‬
‫ראיתי איך את מסתכלת עליו.‬
‫ואתה משלה אותה כאילו שאתה לא רואה שהיא מזיעה כשאתה בחדר.‬
‫רק דיברנו.‬
‫איפה אתה חושב שאני? ראיתי אתכם!‬
‫- ראית שדיברנו. - שמעתי כל מה שאמרתם.‬
‫וי, מה קורה?‬
‫- וי! - מה זה היה לעזאזל?‬
‫- וי! - שלא תדבר!‬
‫מותק, אני מצטער. לא קרה כלום!‬
‫מה קורה?‬
‫וי?‬
‫- חכה! - ג'ולס, חכי.‬
‫איפה וי?‬
‫אלוהים.‬
‫וי, מותק? אני בא, טוב?‬
‫תחזיקי מעמד, טוב?‬
‫יהיה בסדר.‬
‫שתי שניות, מותק.‬
‫וי, מותק.‬
‫טוב. זה בסדר.‬
‫מקס.‬
‫תחזירי את האחרים למיטות.‬
‫ראית את האור שהיה קודם?‬
‫איזה אור?‬
‫היי, כן, אני צריך אמבולנס. ג'ולס, בבקשה!‬
‫וי וי וי‬
‫- לעזאזל, ג'ולס. - מה קרה אמש?‬
‫אחרי שווי נפלה?‬
‫מצאת אותנו, סיפרת מה קרה, חזרנו לבי"ס.‬
‫- ומה עם וי? - ג'ולייט?‬
‫המנהלת גורדון רוצה לראות אותך.‬
‫- היי, מה שלום... - הם מחכים לך.‬
‫ג'ולייט.‬
‫בבקשה.‬
‫אני משערת ששמעת מה קרה אמש.‬
‫אחותך ומקס שוטטו מחוץ לשטח בית הספר.‬
‫- היא בסדר? - היא בסדר גמור.‬
‫היא מושעית.‬
‫הם יעבירו את שעות הלימודים בבידוד.‬
‫ניסינו לתפוס את ההורים שלכן‬
‫מאז שהתקשרו אלינו מבית החולים. את יודעת היכן הם?‬
‫הם באירופה.‬
‫- אז וי יכולה לנגן? היד שלה נראית... - שבורה. בשני מקומות.‬
‫ויויאן תיקח הפוגה מהפסנתר.‬
‫לפחות לזמן מה.‬
‫- לכמה זמן? - שישה חודשים.‬
‫- ג'וליארד. היא מתחילה בסתיו. - אי אפשר לזרז את ההחלמה.‬
‫וזה מוביל אותנו לסיבה שאת פה.‬
‫החזרות מתקדמות מדי מכדי שנשנה את הרפרטואר שלנו.‬
‫הנרי אמר לנו שאת שולטת בסן-סנס.‬
‫אתם מציעים לי את הקונצ'רטו?‬
‫את לא חייבת להחליט כעת.‬
‫אבל לאור ההתקדמות שלך לאחרונה, אנחנו חושבים שתעשי עבודה נהדרת.‬
‫יש לי מבחני גמר.‬
‫נארגן לך שיעורי תרגול נוספים.‬
‫כן.‬
‫כן, אעשה את זה.‬
‫נו. זה הוחלט.‬
‫אנדי?‬
‫מוכנה?‬
‫וי! וי!‬
‫ברכות.‬
‫היא בחיים לא תסלח לי.‬
‫ויחד עם זאת אמרת "כן".‬
‫תודה לך.‬
‫פספסת חלק.‬
‫וי.‬
‫נו כבר, וי, בבקשה?‬
‫את יודעת מה הרופא אמר?‬
‫אני עלולה לא לחזור לנגן אותו דבר.‬
‫צר לי שככה קרה, אבל לא שברתי את הזרוע שלך.‬
‫לא, לא היית צריכה.‬
‫מה את אומרת?‬
‫יכולת לקרוא לי לעצור.‬
‫מקס אמר שקראת לו.‬
‫אבל נתת לי ליפול.‬
‫לא כך, ג'ולס?‬
‫פעם היינו כה קרובות.‬
‫וידעתי שהתרחקנו, מובן שידעתי.‬
‫- אבל כלל לא קלטתי... - שמעתי אותך בטלפון אמש.‬
‫עם מי דיברת?‬
‫אין לך מושג על מה את מדברת.‬
‫אני יודעת שבגדת במקס. זכותו לדעת.‬
‫ואת גם תהיי זו שתספר לו ברוב טובך, נכון?‬
‫עובר עלייך משהו. אל תחשבי שאני לא מבחינה.‬
‫רק תדעי שהפעם לא אאסוף את השברים.‬
‫מוירה וילסון חיפוש‬
‫עוד בזבוז טרגי של כישרון‬
‫נמצאה עם מוות מוחי‬
‫האב מת בהצתה עצמית‬
‫גדלה אצל קרובים‬
‫היי.‬
‫- רצית לדבר? - תודה שאתה נפגש איתי.‬
‫- הכול בסדר? - לא ממש.‬
‫הספר של מוירה, סיפרתי לך עליו.‬
‫בהתחלה לא הייתי בטוחה, אבל אחרי אותו ערב קלטתי.‬
‫האירועים בציורים קורים לי.‬
‫ולא רק קורים, הם עוזרים. זו וי.‬
‫וזה רוג'ר.‬
‫וזו אני. אני חושבת.‬
‫אז את אומרת לי שהספר הזה חוזה את העתיד.‬
‫לא, ברור שלא.‬
‫הדברים האלה קרו גם למוירה.‬
‫ידעת שהיא איבדה את הוריה ממש לפני שהיא מתה?‬
‫אימא שלה נפלה מרכבל סקי ונכנסה לתרדמת.‬
‫ואבא שלה שרף את הבית שלהם.‬
‫- כשהוא בפנים. - אלוהים, זה נורא.‬
‫- אבל פסיכוזה עוברת במשפחה... - היא עוברת גם בבתי ספר?‬
‫או שהדברים האלה קרו למוירה והם קורים עכשיו לי,‬
‫או שאני משתגעת בדיוק כמוה.‬
‫שום אדם משוגע לא חושב שהוא משוגע.‬
‫אבל בואי ננתח בהיגיון.‬
‫מוירה סבלה מכמה אסונות אישיים מחרידים למדי.‬
‫היא לא הצליחה לדבר עליהם, לכן היא ציירה אותם.‬
‫יש דבר כזה תרפיה באומנות.‬
‫את לא חושבת שסביר יותר שראית את הדימויים האלה,‬
‫ועכשיו את משליכה אותם לחיי היום-יום?‬
‫בתת מודע.‬
‫הקונצ'רטו שלך בעוד שבועיים, יש לך מבחני גמר.‬
‫את מתחרפנת, ג'ולס.‬
‫אני יודעת.‬
‫אני מצטערת.‬
‫אני לא יודעת עם מי לדבר עכשיו. בעצם,‬
‫אני צריכה להגיד לך משהו.‬
‫- אפשר לדבר על זה? - זה נגמר!‬
‫את יכולה לדבר בשפה פשוטה שתי שניות?‬
‫אתה לא מקשיב לי בכלל!‬
‫ויויאן לואו‬
‫יומיים. את לחוצה?‬
‫אם את צריכה משהו.‬
‫555-0175 (701) ה'‬
‫מחר יום ההולדת שלנו.‬
‫ההורים שלי חזרו. הם לוקחים אותנו לארוחת ערב.‬
‫עד מאה ועשרים.‬
‫אתה פנוי?‬
‫היי, זה אני.‬
‫הדלת הייתה פתוחה.‬
‫את בסדר?‬
‫אני חושבת שלא.‬
‫טוב.‬
‫איפה וי?‬
‫לא יודע.‬
‫בעצם, אנחנו...‬
‫נפרדנו.‬
‫יופי.‬
‫מה קרה?‬
‫אני מצטער.‬
‫זה היה רעיון רע.‬
‫מקס!‬
‫יום הולדת שמח‬
‫יום הולדת לוויויאן וג'ולייט‬
‫יום הולדת שמח‬
‫תביעו משאלה!‬
‫נדהמנו מהבשורה של ג'וג'ו.‬
‫כלומר, התאכזבתי בשם וי, כמובן.‬
‫אבל הפעם האחרונה שג'ולי ניגנה סולו בפומבי הייתה...‬
‫- בכיתה ב'? - כן.‬
‫המורה הראשונה שלהן נתנה לג'וג'ו סולו בקונצרט...‬
‫- מעולם לא ניגנתי סולו אצל גוון. - כן, ניגנת.‬
‫איזה גבוט. בכל אופן, המסכנה הלכה לנגן...‬
‫אפשר לא?‬
‫אז, הנרי, הבנות מספרות לנו שהייתה לך קריירה רצינית.‬
‫איפה ניגנת? בברלין משהו?‬
‫הופעתי עם הפילהרמונית של ברלין. מוסקבה, לונדון. עכשיו אני פה.‬
‫מטפח דור חדש.‬
‫- פספסתי את שורת המחץ? - לא, זה "הדור החדש".‬
‫מוזיקה קלאסית.‬
‫הנתונים לא מבטיחים, נכון?‬
‫- קאס. - לא, בבקשה.‬
‫תמשיכי. ויכוח קל מעולם לא הזיק לאיש.‬
‫- לאיזה נתונים את מתכוונת? - טוב...‬
‫הקהל החי מצטמק, מזדקן.‬
‫רק 1.5% מהמוזיקה בסטרימינג היא קלאסית.‬
‫אל תבין אותי לא נכון. הבנות בחרו במסלול הזה,‬
‫ואנחנו רואים כמה קשה הן עובדות, ואנחנו חושבים שזה מדהים.‬
‫אבל יש לתהות,‬
‫בקצב הנוכחי, בעשור הקרוב ייוותר מישהו שיאזין להן?‬
‫שמעתם אי פעם על המלחין טרטיני?‬
‫"סלסולי השטן".‬
‫טרטיני היה כנר.‬
‫יום אחד, הוא התעורר וגילה ששטן יושב על קצה מיטתו.‬
‫השטן עם הכינור והכול.‬
‫הוא שאל את היצור מה הוא עושה שם.‬
‫והשטן אמר שהוא ילמד אותו לחן מושלם כל כך,‬
‫כה שמיימי,‬
‫שהוא יבכה מרוב שהוא מקסים.‬
‫כל מה שהשטן ביקש בתמורה היה נשמה אחת.‬
‫עכשיו, כשהמלחין התעורר, הפעם באמת, השטן נעלם.‬
‫הוא לקח את עטו ושרבט כמה תווים.‬
‫כעבור 300 שנה,‬
‫יצירתו של טרטיני נשכחה ברובה.‬
‫פרט ל"סלסולי השטן".‬
‫למזלנו, השטן לא מנגן בפסנתר.‬
‫המוזיקה שלנו לא קלה.‬
‫מתחילים בגן הילדים,‬
‫מקדישים את החיים ליצירה,‬
‫ואולי יום אחד נהיים טובים מספיק כדי להתחרות.‬
‫כשאתם צופים בקונצרט הזה, בסולו הגדול, בקונצ'רטו,‬
‫אתם לא צופים רק במוזיקה.‬
‫אלא בהקרבה.‬
‫ואנחנו אולי חיים בעולם שבו אנשים יעדיפו להאזין למתבגר בור למחצה‬
‫שמקלל לפי קצב מכונת תופים,‬
‫אבל כל זמן שיש אנשים שמעריכים את ההקרבה הזאת,‬
‫המוזיקה האמיתית תתקיים,‬
‫ותשתמר על ידי אלה הראויים לה.‬
‫הנה בא החלק השווה.‬
‫היי! וי.‬
‫- וי, תחזרי הנה. - חמודה, מה...‬
‫ויויאן לואו, לאן את חושבת שאת הולכת?‬
‫אני מצטערת מאוד, הנרי. אין לי מושג מה נכנס בה.‬
‫מקס‬
‫זו תקופה מלחיצה לכולם. אתם שוהים בעיר?‬
‫כן, בבית הארחה?‬
‫קפה מחורבן, אבל... מה שם המקום שאנחנו שוהים בו?‬
‫הכרטיס אצלך?‬
‫- איזה כרטיס? - של החנייה.‬
‫אתה שתוי?‬
‫אולי אסיע את ג'ולייט בחזרה.‬
‫הבית שלי סמוך לבית הספר.‬
‫אני מצטער. אתמול בלילה היה טעות. אני צריך עוד זמן.‬
‫היו לך פריצות דרך?‬
‫לא ידעתי שהיית מנצח.‬
‫זכיתי בזה בגרמניה. פרס לאון מונקין.‬
‫- זכית בפרס לאון מונקין? - הייתי מקום שני,‬
‫ולפני 20 שנה, אבל כן.‬
‫אז, מחר.‬
‫מחר.‬
‫תקשיבי, כי אומר את זה רק פעם אחת.‬
‫יש משהו בתוכך.‬
‫זרע של גדולה.‬
‫וייתכן שהוא עוד לא בשל לגמרי, אבל הוא שם.‬
‫ויש בעולם אנשים שינסו לשכנע אותך אחרת,‬
‫אז תשנני את האמירה הזאת.‬
‫"יש בי משהו."‬
‫מה את עושה?‬
‫- חשבתי שאתה... - חשבת לא נכון.‬
‫- אמרת... - אלוהים, ג'ולייט.‬
‫ניסיתי לעודד את הביטחון שלך לפני היום הגדול.‬
‫לא לסכן את הקריירה שלי, במזמוזים עם תלמידה!‬
‫משהו מצחיק אותך?‬
‫לא.‬
‫פשוט, אני יודעת.‬
‫- עליך ועל וי. - אני לא מבין.‬
‫ראיתי את המספר שלך בטלפון שלה.‬
‫לא ידעתי שהוא שלך עד שנתת לי אותו אתמול.‬
‫זיינת אותה, נכון?‬
‫לא עשיתי דבר בלי הסכמתה.‬
‫- בכל אופן, זה נגמר. - אז למה אתה ממשיך להתקשר אליה?‬
‫אתה מאוהב בה, נכון?‬
‫פעם הערצתי אותך.‬
‫אבל אתה לא שונה מרוג'ר.‬
‫מתנהג כמו איש חשוב בבית הריק הזה,‬
‫עם הגביע שלך על המקום השני, שזכית בו לפני שני עשורים.‬
‫ואת.‬
‫אין לך מושג בכישלון, נכון, ג'ולייט?‬
‫עברתי דרך חתחתים.‬
‫החל ממחר, זה ישתנה.‬
‫כלומר, אתה אמרת את זה.‬
‫יש בי משהו.‬
‫ובניגוד אליך ואל רוג'ר, לא אפספס את ההזדמנות שלי להוכיח את זה.‬
‫- אני אהיה גדולה. - כן.‬
‫בואי ננקוב בכמה מהשמות הגדולים, טוב?‬
‫גולד, אשכנזי, הורוביץ.‬
‫מה משותף לכל השמות האלה?‬
‫אני לא יודעת. מה משותף להם?‬
‫הם לא למדו בבתי ספר לאומנויות.‬
‫לא תהית אי פעם למה הפרחיה והפוליני של העולם‬
‫מעולם לא בזבזו את הזמן על זכייה בתחרויות קונצ'רטו?‬
‫זה משום שהם דילגו על המשוכה הזאת, עוד לפני שרוב האנשים ידעו ללכת.‬
‫הם הופיעו על במות העולם, לפני שהם ידעו לרכוב על אופניים.‬
‫את לא תפספסי את ההזדמנות שלך להיות גדולה, ג'ולייט.‬
‫את כבר פספסת.‬
‫זה לא נכון.‬
‫אני לא כמוך.‬
‫לא.‬
‫לך אין אפילו גביע.‬
‫כלבה! צאי החוצה!‬
‫שש: הקרבה‬
‫את האחרונה במחצית הראשונה.‬
‫למרבה הצער, הנרי לא יגיע.‬
‫הוא התקשר להודיע שהוא חולה.‬
‫אני בטוח שהכול בסדר.‬
‫רק שתדעי.‬
‫אני צריכה לדבר איתך.‬
‫כן. סליחה.‬
‫ערב טוב!‬
‫תודה לכולכם שבאתם הנה הערב.‬
‫בשביל כיתת הבוגרים במוזיקה,‬
‫הערב מייצג את פסגת המסע האומנותי‬
‫שנמשך ארבע שנים פה, בלינדברג.‬
‫וכך, בלי להכביר במילים,‬
‫אני מפנה את הבמה לנגנית הראשונה שלנו.‬
‫יבוא.‬
‫התחלתי לתהות...‬
‫היי, תאומה.‬
‫מקס סיפר לי מה קרה.‬
‫מה עשיתי שגרם לך לשנוא אותי, ג'ולס?‬
‫איפה פישלתי?‬
‫בכיתה ב'. הסולו שלך אצל גוון. זוכרת?‬
‫אימא לא זכרה.‬
‫התרגשת כל כך.‬
‫הערב הגיע ויצאת החוצה...‬
‫וקפאת.‬
‫כמו ארנב קטן בפנסי המכונית.‬
‫אימא ואבא לא הצליחו לגרום לך לרדת מהבמה, אז אני עליתי לשם.‬
‫עליתי לשם, אחזתי בידך,‬
‫ואמרתי לך...‬
‫זוכרת מה אמרתי לך?‬
‫אמרתי לך שתמיד אהיה לצידך.‬
‫אולי לא הייתי תמיד האחות הכי נחמדה,‬
‫אבל קיימתי את ההבטחה שלי.‬
‫ובתמורה גזלת את המורה שלי,‬
‫את החבר שלי, את העתיד שלי.‬
‫את יודעת כמה קשה עבדתי בשביל ג'וליארד?‬
‫מה הקרבתי?‬
‫ופשוט גזלת את זה.‬
‫ובגלל מה? כי אני טובה יותר ממך?‬
‫היית.‬
‫היית טובה יותר ממני.‬
‫- אבל אני מופיעה הערב על הבמה. - את צוחקת?‬
‫את המחליפה.‬
‫נראה מה יגידו מגלי הכישרונות מג'וליארד,‬
‫כשהמחליפה הזאת תעלה על הבמה בעוד עשר דקות.‬
‫מה, את חושבת שיש פה מגלי כישרונות מג'וליארד?‬
‫אני יודעת שהם פה. אלכסיס אמר...‬
‫אלכסיס טמבל.‬
‫ג'וליארד לא שולח מגלי כישרונות. זה ביה"ס לאומנויות הטוב בעולם.‬
‫אין לו צורך.‬
‫אוי, ג'ולס. חשבת שזה ישנה את המצב.‬
‫- תפסיקי לשגע אותי. - אני לא צריכה,‬
‫כי העניין הוא כזה.‬
‫את יכולה לצאת הערב ולנגן את ההופעה הכי טובה שנראתה אי פעם‬
‫בתולדות המוזיקה, וזה לא ישנה דבר.‬
‫עדיין תהיי ג'ולייט לואו,‬
‫ועדיין לא יהיה לך איפה ללמוד בשנה הבאה.‬
‫שתינו כישלונות, את ואני.‬
‫אבל לי יש לפחות תירוץ.‬
‫את פשוט בינונית.‬
‫שיהיה לך בהצלחה שם.‬
‫יש בי משהו. יש בי משהו.‬
‫יש בי משהו.‬
‫ג'ולייט, הגיע הזמן.‬
‫תעשי להם את המוות, ג'ולייט.‬
‫נתראה בחוץ.‬
‫ג'ולייט, מה קורה?‬
‫יציאה‬
‫ג'ולייט,‬
‫את כוכבת.‬
‫כן.‬
‫זה נכון.‬
‫תרגום כתוביות: תמי יפה‬
‫בקרת כתוביות רינת זוהר-מנחם‬