A NETFLIX BEMUTATJA
SZEPTEMBER 17.
Fel!
Tommy, emelheted!
Kurvára nincs kedve melózni. Te hoztad ide a csávót.
Ha egy pillér négy nap, akkor már fél évet csúszunk.
A te embered!
Higgadj le, tesó!
A lányom lesz az első, aki átmegy a hídon.
- Az, amelyik még meg sem született? - Az az!
Fel!
Miért ereszted le megint? Váltsuk már le az arcot!
- Martha hogy van? - Jól. Ő mindig jól van.
- Hány óra? - Három.
Mark és Wendell, nektek szünet!
Rendben.
Holnap hagyd jóvá Jimmy beléptetőkártyáját!
- Holnap! - Rendben.
Emeljétek fel!
Vigyázzatok, jövök!
Óvatosan hátul, jövök!
KISLÁNY
- Nagyon lent van. - Rugdos?
Érzed, hogy…
Igen, aktív mostanában.
- Tessék? - Fent vagy lent van?
Késő van.
- Nem túl kellemes. - Micsoda áldás!
Aranyos vagy.
- Igen. - Köszönöm. Meglátjuk, hogy alakul.
Baszki!
Először is itt írd alá!
Szignó.
Dátum.
Ezt kihagytad.
Szignó. Rögtön mellé…
Ha mindent elintéztünk, lelépek.
- Szia, nővérkém! - Kösz.
- Szia! - Beszélünk!
- Otthon találkozunk. - Igen.
- Jól van. - Hajrá!
Tőled pedig
kérek egy aláírást a lap aljára.
Kész is vagyunk. Van egy kocsitok.
- Köszönjük, Chris. - Nagyon szívesen.
Hálálkodsz, de ő jutalékot kap ezért.
- Nekem köszönd! - Kösz, anya.
Köszönöm.
Ezt külön köszönöm.
Grat az új kocsitokhoz!
- Csoda, hogy ideértél! - Kész vagyunk.
Rég meg akartam kérdezni:
hogy tudsz hidat építeni, amikor az órát sem ismered?
Ez jó. Marha vicces.
Hátul van. Ott parkol. Mindjárt jövök.
- Kösz. - Viszlát!
Még valami. Írd be a TB-számodat!
- Minek kell a TB-számom? - A hitel miatt.
- Szeret, csak nem mutatja ki. - Dehogy.
- Most vett nekünk egy kocsit. - Tény.
Direkt csinálta. Tudja, hogy meg tudnám venni. Meg akar alázni.
Nem ez, a következő.
Ezért vett egyterűt. Hogy kiheréljen.
Jó duda.
Van benne kraft.
Anita irigykedik.
Jézusom! Kit érdekel Anita? Leszarom.
- Nem tök mindegy? - Mindegy. Csak…
Mindegy. Csak ez számít! Nézd meg!
Istenem!
Pont olyan szürke, mint anyád lelke. Óriási!
- Anyád aurája is ilyen színű. - Ezek vagyunk mi.
Bizony.
Na, ez már valami! A szövetülés számít.
Az ülésfűtés és a légzsák számít.
- Jól fog állni neked ez a kocsi. - Naná, ez én vagyok.
- Csak mi hárman számítunk. - Igen.
A család számít. Kit érdekel anyád véleménye?
Tudod, mi számít? Ez itt.
Igen.
- Ezt magunknak csináltam. - Nahát!
De cuki!
Hé!
Hogy kell…
- Nincs fordítva? - Úgy kell lennie.
Nem, fordítva van.
Direkt csináltam így. Ő a lányom.
Fura, érdekes, bájos, intelligens.
- Szerény. - Szerény, alázatos.
- Hívjam? - Igen.
- Kérsz vizet vagy valamit? - Nem.
Szépen haladunk. Nem ülsz le inkább, szívem?
De, mindjárt.
Ülj le!
Persze nem veszi fel.
Helló, Barbara! Megint mi vagyunk.
Hat percenként vannak összehúzódásai.
Szóval, halad… Haladunk.
Kezdünk ráérezni a dologra, a ritmusára.
Szóval jól vagyunk.
Mikor?
Tényleg?
Hát, nem így terveztük, de mit csináljunk?
Hívjon, hogy mi a helyzet. Nálunk a telefon.
Köszönöm.
Emlékszel, a szülésfelkészítőn azt mondták:
„Kicsit megkavarjuk, mert lehet, hogy nem megy minden simán,
és akkor változtatni kell.”
- Most megkavarjuk. - Hogy érted?
Az van, hogy Barbara… Egy nehéz szülésnél van éppen.
- Szülésen van? - Emlékszel Evára?
Én is mindjárt szülök.
- Őt nagyon csíptük. - Felhívod?
- Evát? - Igen, vele… Nem, Barbarát.
- Beszélnem kell vele. - Szülésen van.
Én is szülök.
Igen.
- Nem kell parázni. - Nem parázom.
- Szeretném, ha itt lenne. - Jó.
Mennyi ideig tart még? Nem mondta?
Már jön a baba, Barbara pedig jön, amikor tud.
Nem tőlem függ.
- Csak átadom, amit mondott. - Ne!
Szóval jön, amint tud.
Ez a lényeg. Nyugodj meg!
Csináljunk valamit, jó? Táncoljunk!
- Gyere! - Nem akarok. Tereld el a figyelmem!
Mivel tereljem el? Mondjak egy viccet?
Igen.
Vicceljek az egyik kedvenceddel? Mi van a frigóban?
Brokkoli? Brokkoli van a frigóban.
A brokkoli kedvenc zenéje. Mi az?
Mi a kedvenc zenéje?
- Mi? - A brock and roll.
- Nem is. - De, kurvára!
- Az nem illik a brokkolihoz. - Hova jár a brokkoli inni?
- Hova? - A Saláta Bárba.
Ez mekkora, gangszta! Hallod?
Szánalmas vagy.
Azta!
- Mi ez? - Nyugi.
Ez a magzatvíz?
- Jézusom! - Semmi baj.
Ez most mit jelent?
Mikor ér már ide?
- Levesszük. - Francba!
Bújj ki!
- Ez is átázott? - Nem.
- Jól van. - Nem hívod fel?
- Ez már… - De.
Most már tényleg fáj. Úristen!
Jaj, ne, baszki!
Ne nézz így rám!
Gyere ide!
- Gyere, szívem! - Ne!
Gyere!
- A labdára nem. - Nem ülsz a labdára?
- Félek. - Pont ezért kaptuk.
- Akkor csináld azt a nyújtást, jó? - Szarok a nyújtásra.
- Óvatosan! - Nem tudom, fogom-e bírni.
Miért van hányingerem?
Akkor csináljuk így?
Hogy van a mozdulat?
Jézusom! Bocs.
Furán érzem magam.
Ki kell… Olyan hányingerem van.
Megmasszíroznád a hátam?
Köszi.
Basszus!
Lehet, hogy hányni fogok.
Alig ettél. Mit hánysz ki?
Nem tudom. Bocs.
- Olyan jól nézel ki. - Kösz.
És olyan ijedtnek tűnsz.
Nem félek.
- Tényleg nem? - Tényleg.
- Nem parázol? - Egyáltalán nem.
A tekinteted azért elég…
rémült.
- Nem. - Akkor csókolj meg!
Csókot szeretnél?
Ez már sok.
Ő az.
Ez gyors volt, nem is kellett sokat várni.
- Helló! - Helló!
Hatperces fájásai vannak, és most folyt el a magzatvíz.
- Hűha! - Ez már a mély víz.
- Ez remek. Hogy van? - Jól, és maga?
- Én is. Beszélt Barbarával? - Igen.
- Nagyszerű. Hogy van? - Jól.
- Egy pohár vizet? - Kösz, nem.
- Hol van Barbara? Jön? - Nem kell víz?
- Helló, Martha! - Helló!
Elnézést, nagyon rosszul vagyok. Hoznál egy kis vizet?
- Igen. - Kösz, nagyon kéne.
Hogy van?
Elviselhető. Az utolsó kettő erős volt.
- És… - Rövidebbek a szünetek.
Igen. Iszonyú hányingerem van.
- Az… - Még nem igazán…
- Hányt is? - Nem, nem evett semmit.
- Értem. Egyébként… - Ne a hideget!
Ez teljesen normális. Igazából jó jel.
- Igen? - Halad a dolog.
Nagyon izzadok. Megtartana?
Tudom, hogy Barbarát várta,
és rossz, ha az utolsó pillanatban változnak a dolgok,
de örülök, hogy itt lehetek.
- Itt leszek magával. - Már érzem a következőt.
Istenem!
Jól van.
Csak lélegezzek, vagy…
- Emlékszik? - Igen.
Ez az, jól van.
Édesem.
A rohadt…
Ez rettenetes!
Nagyon jól csinálja. Lélegezzen!
Nagyon ügyes!
- Van fájdalomcsillapítója? - Oké.
- Érzi, amikor jön, és amikor múlik. - Azt a kurva!
Ez szörnyű.
Gyorsan nézek egy szívhangot, jó?
- Megnézem, hogyan viseli a baba. - Hoztál vizet?
Inkább feküdjön le egy pillanatra!
- Fogod a kezem vagy a fejem? - Persze.
Csak…
- Hoztál vizet? - Igen.
- Ezt a pocakjára teszem. Kicsit hideg. - Minek ez?
Minek kell? Ja, a szívhang?
Igen.
Miért nem jön belőle?
- Meg kell nyomni. - Hallgassa csak!
- Hallod? - Minden rendben?
- Hallja? - Azta!
- Ez most nagyon erős. Szuper! - Hallod?
- Jó hangja van. - Szia, picim!
Szia, baba!
Jól van, nagyszerű! Ez az!
- Akkor most… - Hallod?
- Igen. - Martha!
Martha, ezt betolom a feneke alá.
Meg kell… Megnézem, hogy hol…
Hogy hol tartunk, jó? Egy kis belső vizsgálat lesz.
- Hogy mennyire tágult. - Jó a szemüvege.
Köszönöm.
- Sűrűn jönnek. - Epidurális kellett volna.
Már nem egészen hat perc, ugye?
- Sűrűbb. - Jó.
Mi?
Az összehúzódások közötti idő.
Jól van.
Rövidebb a szünet.
Rendben, akkor a lábát tegyük ide! Ez az.
Oké.
Tapintással ellenőrzöm a méhszájat.
Kicsit kellemetlen lesz.
Oké. Hűha!
Körülbelül háromujjnyira tágult.
Már mélyen lent van a baba.
Ki akar bújni?
- Már kibújna. - Gyorsan jön.
- Ez jó. Nagyszerűen csinálja. - Olyan gyors ez az egész.
Minden rendben.
- Az jó. - Igen.
Minden rendben.
Hahó!
- Hánynom kell. - Tudom.
Ne…
Figyeljen rám!
- Lélegezzen! - Még ne…
Jól van.
Jézusom! Bassza meg!
Nyugi.
- Istenem! - Ez most már tényleg az.
- Igen. - Nagyon fáj!
- Figyeljen! - Borzalmas!
Martha! Nem próbálja ki, milyen a vízben?
- Vigyük át a fürdőszobába! - Baszki!
- Kádfürdő? - Jó.
- Várunk egy picit. - Beülünk a kádba, szívem?
Ez iszonyú! Rettenetes!
- Beülsz a kádba? - Igen, mindegy.
- Jól van. - Ne! Hányni fogok.
Semmi baj.
Nincs nagyon magánál.
Nem bírom.
Eva, hol van Barbara?
Menni fog.
Tényleg kedves, de nem megy.
- Dehogynem, nagyon jól megy. - A kurva életbe!
- Nem bírom! - Nagyon jól bírja.
Most felállunk.
- Átmegyünk a fürdőszobába. - Nem bírom, nem megy.
Jöjjön!
- Te jó ég! - Gyerünk!
Így ni.
- Nem megy. - Ez az.
Tegye ide a kezét! Felhúzzuk.
- Irány a fürdő! - A fürdő?
Egy, két, há!
- Ez az! - Jól van.
- Nincs erőm. - Menjünk.
- Kilóg a fenekem? - Nehezedj rám!
- Így. - Gonosz nő.
Nem, tud menni. Jöjjön csak!
- Gyerünk! - Bocs, ez nagyon ciki.
Sétálunk.
- Így ni! - Először csinál ilyet?
Van már gyakorlatom.
- Jézusom! - Hány gyereke van?
- Egy kislányom van. - Hánynom kell.
- Kislány? - Egy lányom van.
- Hé! - Hú, de fáj!
Kivitted a szemetet? Furcsa szagot érzek.
Majd kiviszem. Csak előbb átmegyünk a fürdőszobába.
- Gyere! - Jó.
Na jó. Akkor üljenek be a kádba!
Előkészítem a hálószobát, jó?
Lássuk!
Minden rendben lesz.
- Hogy vagyunk? - Jól.
- Jól? - Igen.
Várj! Emeld fel a karod!
Próbálom.
Ügyes.
Ez nagyon rossz.
Iszonyúan fáj. És büdös vagyok. Úristen!
- Jó a víz? - Kérlek, édesem!
Miért nem jön már ki?
- Most jobb. - Na, ugye!
- Lehetne zene? - Zene?
- És ne égjenek a lámpák. - Jó.
- Szeretlek. - Adsz egy csókot?
Szeretlek!
- Én is téged. Minden okés? - Igen. Zenét!
Rendben.
Lélegezz, szívem!
Lélegzem.
Jól van.
Annyira fáj.
Úgy érzem, mindjárt beszarok.
Nahát, ez egy érdekes hang.
- Ne mozogj! - Jól van.
Ne!
Ez olyan nyomóhang. Úgy érzi, hogy nyomni kell?
- Nyomnom kell. - Jól van. Akkor kijövünk a kádból.
Semmi baj.
- Az vér? - Gyere szépen!
Nem baj, kevés. Teljesen rendben van.
Jól van, menjünk! Átmegyünk a hálószobába.
Nyomjak, vagy…
Ne, még ne nyomjon! Várjon, megnézem, hogy…
Ellenőrzöm a tágulást mielőtt nyomna, oké?
Csak…
Igen.
Emeld fel! Sikerült.
Jól van.
Dagadt vagyok.
Szóval!
- Figyeljen, Martha! - Igen?
Tapintással ellenőrzöm a méhszájat, jó?
Tudom, ne haragudjon, kedvesem. Érzem a baba fejét.
- Tényleg? Akkor jön! - Eltűnt a méhszáj.
Bújj ki, picim!
Azt hiszem, teljesen kitágult.
- Kinyílt a méhszáj. - Könnyen beszél, rohadék!
- Hé, Martha! - Igen?
Ha úgy érzi, most már nyomhat.
Ha jön az inger, nyomjon!
Mindjárt, egy perc.
Úristen!
Ez az!
Ügyes kislány!
Ez az!
Nagyon jól csinálja.
- Ez az! - Ez az.
Jól van.
Szuper, nagyszerű!
Ezt nevezem! Igazi profi!
Remekül csinálja.
Gyorsan meghallgatom a babát…
hogy viseli a szülést.
Ez az, pihenjen, kedvesem!
- Pihenjen! - Várj, csak…
Tudja mit, Martha? Jobb lenne, ha oldalra fordulna.
A baba nem szereti ezt a pozíciót.
- Igen, erre, azt hiszem. - Fordítsam oldalra?
- Gyere! - Igen.
- Jaj, ne! Érzem! - Szóval, a következőt így csinálja.
Oké.
Ez az, kislány! Rajta, mindent bele!
Jól van.
Oké!
- Oké. - Teljes erőből!
Jól van. Jó…
Oké…
Kijött? Hol van?
- Na, lássuk csak! - Hol van?
Pihenjen egy kicsit!
A szívverése még nem olyan erős, amilyennek lennie kell.
Ezt hogy érti?
Mindjárt…
- Egy pillanat, várjon! - Ne! Hova mész?
Nem erősödik a szívverése?
Ne aggódjon. Két erős összehúzódása volt,
ezért növekszik lassan a szívfrekvencia.
Még a normális tartományban van.
Mi a normális tartomány?
- Figyelem pár percig. - Rendben.
Ha nem változik a helyzet, segítséget kell hívnunk.
És akkor bevisszük.
- Kórházba? - Kórházba.
De figyelem, rendben? Menjen be hozzá!
- Mindjárt jövök. - Jók vagyunk, ugye?
Igen, persze. Menjen!
- Kicsim! Figyelj! - Hol van az anyám?
- Figyelj rám! - Mi van?
Szuper vagy.
Óriási vagy. Úgy nyomsz, ahogy kell. Mindent beleadsz.
Ez akkor is siker, ha kórházba kell mennünk.
Nem, hozd ide a széket! Nem megyek kórházba.
- Muszáj. - Én döntök.
- Martha! - Itt akarok szülni.
- Mindjárt kijön. Egy perc. - Figyeljen!
A babának azonnal meg kell születnie.
Ennél az összehúzódásnál nyomjon, amilyen erősen csak tud!
Ez az! Jól van.
Ez az! Gyerünk! Látom a fejét.
Nyomjon tovább! Nyomjon!
Nyom!
Nyomjon, Martha!
- Várjon, mindjárt! - Oké.
Jól van. Megnézem, hogy állunk.
Gyerünk!
Na jó, hívja őket! Hívja a 911-et!
Mondja meg, hogy otthonszülés, és a baba veszélyben van.
- Igen. - Miért mondja ezt?
- Martha, meg kell szülnie a babát! - Hol a telefon?
Rendben? Akkor most szülünk! Keljen fel!
Halló? Formosa 423.
Küldjenek mentőt otthonszüléshez!
Otthonszülés zajlik. A Formosa 423-ból hívom.
Igen. Köszönöm.
- Oké. - Igyekszem!
Most rögtön kinyomjuk a babát. Nagy levegőt! Nyomjon!
- Nyomj! - Nyomjon!
Nyomjon!
Még egy levegőt, és nyomjon!
Gyerünk!
- Nyomjon, Martha! - Nyomj!
Nem pihenünk! Nagy levegőt! Nyomja ki a babát!
- Jól van. - Rajta!
Gyerünk!
Mindent bele!
Gyerünk, nyomjon még! Jól van.
Ez az!
És már jön is!
Gyere, baba!
Gyere! Igen.
Jól van!
Szia!
Ügyes kislány. Hogy érzed magad?
Gyerünk, halljuk a hangod!
Nagyon csendben van. Jézusom!
Várjanak! Állj! Várjunk!
Rendben.
Jó hangja van. Tényleg. Nagyon jó.
Jó színben is van.
Szia, angyalom! Mennél a mamához?
Tökéletes baba.
Itt van!
Szia, picim!
Istenem!
Milyen szép szemed van.
Szia, picim!
Tudom.
Kicsit azért betakarom.
Szia, szépségem!
- Sikerült. - Tökéletes.
Odanézz! Nézd!
- Nagyon szép. - Istenem!
Jól van, édesem.
Olyan nyugodt.
Ilyen szépet életemben nem láttam.
Te vagy a világon a legszebb.
Szia!
Helló! Te vagy a lányom.
Átveszem. Kékül.
- Mi? - Mi?
- Gyere! - Hogy érti?
Gyerünk, baba!
Ne!
Gyerünk!
- Gyerünk, baba! - Mi történt?
Gyerünk!
Gyerünk, baba! Gyerünk!
Hívja be őket! Azonnal jöjjenek!
Gyerünk, baba!
Lélegezz! Gyerünk!
Gyerünk, kislány!
Ide!
Itt vagyok!
Állj!
Gyorsan!
OKTÓBER 9.
Elnézést, az az én asztalom.
Ilyen ijesztő vagyok?
Nem, egyáltalán nem.
Csak… Én csak…
Dolgoznom kell, ha nem haragszik.
Oké. Jesszusom! Jó, máris megyek.
- Semmi gond. - Köszönöm.
Nagyon sajnálom.
Csak felkapom a cuccaimat.
Még egyszer nagyon sajnálom.
Semmire sem szánunk már időt.
Sajnáljuk az időt evésre, és sajnáljuk az életre.
Az a szabályom, hogy evésnél nem lehet nálam a telefon.
Martha, te vagy az? Nem ismersz meg? Anyád barátnője vagyok.
- De. - Együtt bridzsezünk.
- Igen, hogyne. - Na, de hogy vagy?
- Jól. - Igen?
Tudod, anyád mindent, de mindent elmond ám.
Tudok mindent.
Te jó isten, ez rettenetes!
Az a kókler a hibás!
A börtönben fog elrohadni. Hidd el nekem!
Nem fogja megúszni!
Csinos a blúzod.
Kösz.
Szívesen.
Kösd be magad!
- Kapcsoljak be zenét? - Nem.
Min jár az eszed?
Semmin.
Martha, valami van. Tudom, hogy aggódsz.
Emiatt. Félsz, hogy mit találnak.
- Hogy mit találnak? - Igen.
Hogy dugás előtt boroztunk?
Hogy ettem-e sushit?
Vagy úgy érted, rólad?
Rólam?
Hogy már nem iszom?
Igen, már nem is tudom, mióta nem…
Régóta.
Hat éve, öt hónapja, három napja.
Négy napja.
Nincsenek elméleteink a halál okáról.
Az igazságügyi boncolás során
szövettani, toxikológiai mintákat vizsgáltunk,
hogy kiderítsük, fennállt-e fertőzés,
kromoszóma- vagy méhlepény-rendellenesség.
Annyit tudunk, hogy a baba oxigénhiányos állapotba került.
Az esetek 60-70%-ában nem találunk kielégítő magyarázatot.
- Maga orvos, nem? Hogy hívják? - Dr. Ron.
Dr. Ron. Ön orvos, dr. Ron. Orvos, bassza meg!
Vannak dolgok, amikre nincs orvosi magyarázat.
Eljárás indult a bába ellen,
és orvosi szakvélemény is készül, hogy megállapítsák…
Mi az orvosi szakvéleménye? Mint orvosszakértő.
Mert nem derített ki semmit.
Ki a hibás, megakadályozható lett-e volna. Egész pontosan fingja sincs.
Pillanatnyilag nincs válaszom.
Mit tud pillanatnyilag? Mire van válasza?
Az biztos, hogy megindult az eljárás, és…
Picsába!
Elnézést.
Kimegyek. Elnézést.
Eltarthat egy darabig.
Hol van most a lányom?
A hullaházban.
Megkaphatja valaki a szerveit?
Nem. A törvényszéki szakértő nem engedélyezte.
Van, aki…
felajánlja a holttestet
orvostudományi kutatásra és oktatásra.
Őszinte részvétem.
Köszönöm.
NOVEMBER 7.
- Mennyi lesz? - 25 dollár.
Parancsoljon, köszönöm.
- Én is. - Viszlát!
IVETT NYUGODJÉK BÉKÉBEN
Válaszd ki azt, amelyik a legjobban tetszik!
Nagyanyád a családi sírban pihen.
- Miért baj, ha… - Ti írtátok így?
Igen.
- Maga írta? - Igen.
Nem így írják a lányom nevét. Yvette.
„Y”-nal kezdődik és „e” a vége.
Yvette.
Sajnálom.
Nem tehet róla. Sean mondta, hogy így írja.
A dédnagyanya neve magyarul. Hogy ne legyen mindig utolsó a névlistán.
Ennek semmi értelme, a névlista vezetéknév szerint van.
Miattad választottuk az amerikai írásmódot.
Jó, de ez apróság, Martha.
- Apróság. - Igen.
Igen.
Igazad van.
Ez csak apróság.
Apróság. Ennyi. Úgysem lesz temetés, szóval…
- Nem lesz temetés. - Nem így értettem.
- Nem lesz sírkő. - Martha! Átírjuk a nevét.
- Csak válaszd ki a betűtípust! - Az egész időpocsékolás.
Mi van?
Martha!
- Kiválasztanád? - Martha!
Nincs értelme. A holttestét felajánlom az egyetemnek…
Úgyhogy…
Martha!
Totál időpazarlás.
Martha! Ne csináld!
Vehetek egyet?
Csak tessék.
Maradjon az eredeti változat, pár apró változtatással.
Kifizetem.
Nem, én fizetem.
Én akarom.
Köszönöm.
Van, amit ki tudok fizetni.
Sean, ne gyújts rá! Visszaszoksz.
- Sean, hova mész? - Öt perc.
Baszki.
Sean!
Segítségre van szüksége.
Azt sem tudja, mit csinál.
Hibát hibára halmoz.
Nekünk kell megmutatnunk neki a helyes utat.
Az mit jelent?
Ismered Suzanne-t? Az unokanővérét?
- Nem. - Nem?
Ragyogó lány.
Gyönyörű irodája van a belvárosban.
Azt mondta, elvállalja a pert,
ha minden hivatalos papírt odaadok neki.
- Adjam oda a papírokat? - Pontosan.
Ezt meg kell beszélnem Marthával.
Tényleg?
Nem kéne felelősségre vonni valakit ezért a szörnyűségért?
Martha nincs olyan passzban, hogy ezt intézze.
Ezért gondoltam,
egyszer te is kézbe vehetnéd a dolgokat.
De komolyan!
Szeretném én átadni a papírokat az ügyvédnek.
Mikor?
Nemsokára.
Ajánlom is.
Tegyél ki a következő sarkon! Innen sétálok.
Ne vigyelek hazáig?
Nem, szívok egy kis friss levegőt.
A BÁBA ÖT ÉV BÖRTÖNT KAPHAT.
AZ ORVOSOK GERJESZTIK A BÁBÁK ELLENI INDULATOKAT.
Szia!
Helló!
Bagózol?
Bocs.
- Jó napod volt? - Igen.
- Neked? - Nekem is.
Szerintem indítsunk pert, Martha.
Vigyük végig!
Én már visszajöttem a halálból. Sötét és hideg volt.
Nagyon sötét és nagyon hideg. Most ő is ott van a sötétben,
és nem tudok neki segíteni. Meg van kötve a kezem.
Kérlek, Martha!
Nem az anyád vagyok.
A társad vagyok, összetartunk. Beszéljünk, Martha!
Martha!
Gyere ki!
Hiányzik a kicsi.
Hiányzik! Kérlek, Martha!
Ne haragudj! Csak ígérd meg, hogy…
Nem adhatod oda senkinek.
Kérlek!
Ígérd meg!
Megígérem.
Sean mondta, hogy itt talállak.
Teljesen maga alatt van.
Ilyen jó barátok lettetek?
Bizonyos dolgokban egyetértünk.
Van más választása?
Martha, állj meg! Kérlek!
Nem akarlak semmiről sem lebeszélni. Azt nem is lehet.
Elfogadom a döntésedet, hogy a babát odaadod kutatási célokra.
Csak annyit kérek, hogy amikor ennek az egésznek vége,
kapjuk vissza, hogy eltemethessük.
Ennyi. Hidd el, hogy ez a helyes út, szívem.
Mert te azt mondod? Persze.
Azt akarod, hogy a baba egy tömegsírba kerüljön,
mint valami állat?
Jézusom!
Viccesnek találod?
Igen. Ez ócska volt.
Martha!
Köszönöm a türelmet!
Jól van.
Tessék. Itt írja alá!
Jó.
Ide is kell egy aláírás.
Kellene még egy az aljára.
DECEMBER 21.
Jó napot! Suzanne Weisshez jöttem.
- Egyenesen, aztán balra. - Köszönöm.
- Ki ez? - A 17:30-as.
- Helló! - Helló!
Sean vagyok.
- Igen. Carson, ugye? - Carson. Elizabeth.
Igen.
Akkor bejön?
- Jó. - Oké.
Nem rosszkor jöttem?
Elfelejtettem a papírokat. Sietek.
- Tudja, rokonok vagyunk. - Igen, úgy tűnik.
Furcsa.
Miért tünteted el a gyerekemet?
Nincs szükség erre a szobára.
Mert nincs gyerekünk.
- Miért vagy ilyen rideg? - Rideg?
Igen.
Rideg vagyok?
- Rideg vagy. - Értem.
Hát…
te szövetkezel anyámmal a hátam mögött, úgyhogy…
Hagyd ott, jó?
Martha, maradjon a falon!
Add ide a képet!
Hagyd abba!
Baszd meg!
Mi van a kezeddel?
Nem eszed meg az almát?
Barna.
- Nem kérem. - Oké.
Min gondolkozol?
Min jár az eszed?
Hogy mi van a kezemmel.
- Fáj? - Nem.
Gondoltam, elmegyek Seattle-be egy kis időre.
- Seattle-be? - Igen.
Jó kis túra. Jöhetnél, hogy együtt…
Túrázhatnánk.
Veszünk egy olcsó tragacsot vidéken,
és az ottani haverokkal kikupáljuk.
Jót tenne nekünk, Martha.
Jót tenne neked és nekem is, ha elhúznánk innen.
Érted…
Utazzunk el!
Szerintem menjünk.
Hiányzol.
- Simogass! - Ne!
- Simogass! - Sean!
Hiányzol.
Nyugodj meg.
Simogass!
Fogd meg!
Baszki!
Vedd le!
Hátul van a kapocs.
Sean! Ne tépd le!
- Húzd le! - De…
Sean, hadd vegyem le…
Hadd vegyem le!
- Gyere ide! - Ne már!
Hagyd abba!
Figyelj rám!
Hadd vegyem le, várj egy pillanatot!
Kurva életbe!
Várj, ne haragudj! Mindjárt, egy perc.
Leszarom! Már nincs kedvem.
JANUÁR 13.
Csá, Chris!
Annyira sajnálom, haver!
Kösz. Ne, várj…
Elképzelni sem tudom, hogy milyen.
Figyelj, az van, hogy…
Le akarom cserélni a kocsit. Szeretném visszakapni a pénzt.
Simán el tudod adni.
- Jó? - Az eladásban segítek.
Pár hónapig eltart, de…
Most kell a pénz. Elég rosszul állok.
Nem tehetek semmit.
Ha kigurul a kocsi, onnantól vége.
Fél éve áll, nem használom. Ugyanolyan állapotban van.
- Értem, de… - Chris, fontos lenne.
A főnököm teljesen… Oké.
Gyorsan intézd el!
- Rendben. - Bocs.
Hát, talán… Lehetne úgy, hogy…
Veszélyes a kocsi?
Mondjuk, ha van vele valami gond…
- Ha veszélyes? - Akkor visszavesszük.
Hogy csináljuk?
Egy balesetes kocsival már kezdhetünk valamit.
- Az jó. - Oké.
Csíráztatás témában keres?
Van annál jobb könyvem.
Olvasson bele!
- Nem, ez az. - Jó.
- Köszönöm. - Szívesen.
Szia!
Beszéljük meg, mi legyen anyával.
5 évet öregedett 3 hónap alatt. Majdnem leégett a ház.
Én tehetek róla?
Az nem segít, ha nem veszed fel, amikor hív, hogy tűz van.
Szóval téged küldött hozzám?
Miért vontok ebbe bele?
Mindig megbeszélés közben hív…
- Azt hittem, kiléptél. - Mi?
- Chris mondta. - Nem beszéltem Chrisszel.
Sean volt nála, visszavitte a kocsit.
Mi?
Ez a tiéd. És…
- Nem az enyém. - A kocsiban volt.
És van itt egy tekercs film.
Előhívattam neked.
Mennem kell egy munka izére. Szia!
- Szeretlek. - Szeretlek.
Figyelj, én nem aggódnék.
Az emberek ki akarják csinálni a nőt.
Ez simán 2-8 évig terjedő szabadságvesztés.
Súlyos gondatlanság, hogy későn hívott mentőt egy haldokló csecsemőhöz,
úgyhogy már ezért lecsukják.
Értem.
És mint büntetőügyvéd mondom, a vallomásoddal
nyert ügyünk van.
Ha egy polgári pert is a nyakába akartok varrni,
tudok ajánlani valakit, akiben megbízom.
Van esély mindkettőt megnyerni.
Több milliós kártérítéssel.
Ismered ezt a hidat?
Amelyik a faladon lóg.
- Nem. - Komoly története van.
A 40-es években összeomlott, és a vízbe zuhant.
Nem semmi. A harmadik legnagyobb híd az USA-ban.
A Golden Gate, a George Washington és a Tacoma.
Szóval a 40-es években összeomlott, de nem tudták miért,
hát szakértőket hívtak.
Matematikusokat, tudósokat, de nem jöttek rá.
Megvizsgálták a szerkezetet, a felfüggesztést.
Minden rendben.
Végül az egyik tudós azt mondta: „rezonancia”.
Mi?
- Rezonancia. Tudod, mi az? - Nem.
A rezonancia…
Minden szilárd tárgynak van rezgése.
Ha a külső és a belső rezgés egyezik, az a rezonancia.
Néha olyan erős a rezonancia, hogy képes lerombolni egy hidat.
- Gyakran fordul elő? - Nem, ez…
Olyan, mint amikor a hinta magától leng.
Az is rezonancia. Kösz.
Mindent.
- Örömmel segítek. - Ja.
Megyek.
Jó, hívok egy taxit.
- Menjünk taxival. - Nem, egyedül megyek. Bocs.
Bassza meg! Rohadt életbe!
Jó estét! A Christie Streetre mennék. Nagyon gyorsan. Köszönöm.
BŰNÖSNEK FOGJÁK TALÁLNI?
ÖTRENDBELI GONDATLAN VESZÉLYEZTETÉS
KÉTRENDBELI KÖTELESSÉGSZEGÉS
GONDATLANSÁGBÓL ELKÖVETETT EMBERÖLÉS
KOMOLY FORDULAT EVA WOODWARD BÜNTETŐPERÉBEN
Jó volt a buli?
- Igen. - Igen?
És te hol voltál?
- Fúrtál? - Igen.
Beszéltem Roberttel. Három hete nem látott.
Szóval mit fúrsz?
Nem kell hazudnod.
Te hazudtál nekem.
Te kibaszott hazudozó!
Hülye ribanc!
Egy hülye ribanc vagy, és hazudsz is!
Egy ócska, hazug szar vagy! Kibaszott bohóc!
Bohóc. Egy hazug bohóc vagy, te ribanc.
FEBRUÁR 5.
- Hé! - Bocs.
- Mi a fasz van, Chris? - Bocsánat.
- Elfelejtetted, hogy itt vagyok? - Bocs. Vigyázz, csúszik.
Ennyire akarsz már találkozni az anyámmal?
Szinte futsz befelé.
Az az unokatesóm?
Na ne!
- Helló! - Hali!
- Hát te? - Ezer éve nem láttunk.
- Szia! Bizony. - Hihetetlen!
A mamád megkért, hogy… Gyertek be!
- A konyhában van. - Okés.
Helló! Nahát, de jó! Kacsa.
- Igen. - Guszta.
Öntögessek rá szaftot?
- Ügyesen öntögetsz? - Igen, menni fog.
- Tessék. - Köszönöm. Ezt használom.
Segítsek a salátával?
Igen, az jó lenne.
- Készítsd el. Ne edd meg, készítsd el! - Oké. Jó friss.
Igen, nagyon friss.
Felvágjam ezeket? Vastagra, vékonyra? Óhaj?
- Ne túl vastagra. - Jó.
De ne túl vékonyra.
Szia, drágám!
- Hogy vagy? - Jól. Hol van Martha?
Majd jön.
Egyedül?
Nem tudom.
Visszateszed?
Már meg is csináltad?
- Jól van. - Készülsz valamire?
Miért? Nem, dehogy.
- Készülsz valamire. - Mi?
Készülsz valamire.
Azért hívtam át Suzanne-t, hogy jogi dolgokban segítsen.
Minek?
- Megvan a kulcsom! - Úgy tűnik.
A tálban volt. Jópofa.
Van még valami?
- Most nincs. - Minden rendben?
- Biztos? - Szomjas vagy? Kérsz egy teát?
Köszönöm, nem kérek.
- Itt van! Liz! - Ne szólíts így!
- Sziasztok! - Szia, angyalom!
- Mizújs? - Ezt neked hoztuk.
- Azt hiszem, napvirág. - Gyönyörű ez a krizantém!
Még ez is, ez egy…
- Nekem? - Azt mondták, világít.
- Segíthetek? - Pompás!
Jaj, vigyázz, a cipőd!
- Ez hogy lett ilyen? - Gondolom, amikor bejöttünk.
A saját szarába lépett?
Gyertek be a nappaliba! Ugye milyen szép?
- Szia! - Szia!
- Tényleg szép. - Jól vagy?
Örülök. Neked is, Chris.
- Egy kis „staging”. - Jól néz ki.
- Tudod, hogy mi az? - Nem igazán.
Akkor megmutatom. Látjátok ezt a széket itt egymagában?
- Igen. - Olyan magányos és bánatos.
Keresek egy vidám, színes párnát, ami feldobja.
Ráteszem. És máris kész gyönyörűség!
Nem ülsz le?
- Értitek? - Igen. Leülsz?
Több helyen is „stagingelek” a városban.
Nem pénzért, hobbiból. Segítek a barátaimnak.
- Akkor megterítek, jó? - Rendben.
- Szóval… - Martha?
- Adjak egy hajkefét? Elég… - Minek? Nem kell.
Nem? Jó. Tündéri ez a szett!
Bár nem annyira alkalomhoz illő.
Milyen alkalomhoz?
- Chris, van italod? - Vízbe teszem a virágot.
- Jöhet egy kis tószt! - Jó.
- Rátok! - Tószt?
Arra, hogy kimozdultatok!
- Hogy erőt vettetek… - Proszit!
- Odatettétek magatokat! - Sean.
- Szia, Suzanne. - Unokatesó?
- Nagyon örülök. - Én is.
A múltkor a csávó a templomban mondott valamit…
- A csávó? A lelkész? - A lelkész.
Prédikált, vagy mi.
Mondott valamit…
ami elég mély.
Azt mondta, az idő minden sebet begyógyít. Ez megérintett.
Azért ez jól hangzik.
Mit kezdesz az időddel? Zenélsz még?
Nem, már rég nem. Dolgozom.
Már csak pénzért zenélek ott, úgyhogy…
- A templomban? - Igen.
Hú, de izgalmas!
- Azért ez egészen más. - Teljesen.
Ott a sok hívő.
Tényleg. Jobbak, mint a grupik.
- Kábé ugyanaz. - Igaz.
- Jó banda volt. - Kösz.
Jókor voltál jó bandában.
- Amikor a grunge visszatért. - Azta!
Őrület volt. Akkor ment a White Stripes.
- A Stripes és még kik? - A Hives.
- Hives, Strokes, Beck. - Strokes.
Beck más, visszafogottabb. Ti tökösebbek voltatok.
Mi is volt a Stripes?
- Segítsek? - A Stripes…
- Segítsek? - Nem, töltöttem magamnak.
Volt egy fiútestvér…
Férj és… Testvérek voltak…
Úgy tettek, mintha testvérek lennének, vagy férj és feleség.
- A Stripes? - Igen.
Volt ilyen, igen.
- Kik ezek? - Okos.
- A White Stripes? - Egy banda?
Vicces vagy.
- Nem ismered őket? - Nem.
- Komolyan? - Ez…
- Nem. White Stripes? - Durva.
Ne már, hol voltál 2001-2002-ben?
Volt az a Coke reklám. „Seven Nation Army.”
- Kurva jó szám. - Igen.
- Na, azt a számot ismerem. - Ja.
- Néha játsszák a… - Igen.
Szóval, az a sztori, hogy ez egy kéttagú banda volt.
Egy srác és egy csaj. A srác Jack White.
- A csaj pedig… - Meg.
Meg. Együtt zenélnek egy bandában…
Egy házaspár…
Ez az! Házasok, de azt mondják, hogy testvérek.
Házasok, és a világ szeme láttára szedik szét egymást.
Mint Sonny és Cher.
Az emberek rájuk néznek, és az jut eszükbe, hogy: „Jézusom!
Ezek balhéznak?” Nem a zenére figyelnek.
- Jobb pletykálni. - Igen.
A zene mellékes.
Amikor egy pár együtt zenél,
nem azon agyalsz, hogy milyen a hangszerelés.
Hanem azon, hogy dugnak-e, hol jöttek össze, van-e gyerekük.
Szörnyű.
Donny és Marie testvérpár. És ellentétek.
Jó, de szar zenét játszottak, úgyhogy kit érdekel?
Nem is akartunk velük foglalkozni.
Ha a szar zene mellett még testvérek is…
Igen, ezt mondtam.
Szóval mi lett a bandáddal?
Nem is tudom, olyan béna. Felnőttünk és továbbléptünk.
- Másik bandába vagy stílust váltottatok? - Nem, csak…
Megkaptam, hogy: „Az apaság az első. Nincs időd erre.”
- Mintha gyerek lennék. - A többiektől?
Igen. Nem tetszett, ahogy az egyik tag beszélt velem.
- Hát, idősebb volt nálad. - Igen, de olyan lekezelő.
„Én sokkal jobb vagyok, mert vannak gyerekeim.”
Igen, mert ez nem így van.
Igen. Nem mindegy?
- Nem változik meg az életed. - Úgy értem, hogy bevállalni.
Mármint fiatal zenészként a siker kapujában?
- Nem. Teljesen érthető. - Mi ez a hangnem?
- Mi? - Milyen hangnem?
- Martha, beszélgetünk. - Mi van? Egyetértettem.
Mi is egyetértünk. Mindenki egyetért.
- Mi a gond? - Miért lenne gond?
Ne köss belé! Csak dumálunk.
Csak lazán beszélgetünk.
Értem. Csak lazán.
Igen. Én…
Jól van.
Bocsánat. Csak most esett le.
- A gyerek kényes téma. - Jézusom!
Miért vagyunk itt? Ez őrjítő! Bassza meg!
Hát, ha már megkérdezted…
Suzanne-nel konzultáltam arról, hogy…
- Miről? - A tárgyalásról.
Elvállaltad az ügyet?
Igen. Suzanne kiváló ügyvéd.
Ráadásul családtag, igaz?
Szeret minket. Mindent meg fog értünk tenni.
Már megnyertük a pert. A nőt mindenki gyűlöli, úgyhogy…
Igen, pontosan. Nem akarom, hogy ítélkezzenek feletted.
- Kik? - Az emberek.
Az emberek. Olyan emberek, mint Judith?
- Ezt nem… - Kussolj, Chris!
Képzeld, beugrottam a boltba egy almáért.
Húsz perccel később még mindig ott dekkoltam.
Tudom, mert elkéstem a találkozóról. Mennyit? 25 percet?
Egy pillanat volt elvenni az almát.
Azért ragadtam ott, mert a barátnőd kitartóan faggatott,
és próbáltam rájönni, hogy mi a faszt akar!
Zavar, hogy ezek fognak ítélkezni?
Martha!
Téged nem is az ítélkezés zavar.
Az izgat, hogy jó véleményük legyen rólam.
Hogy megfeleljek.
- Menj pszichológushoz! - Nem megyek! Köszi!
- Elég. - Beteg vagy. Seggfej!
Kit érdekel a véleményük? Ez az én dolgom, az én testem.
Az enyém. Érted?
Igen, értem, angyalom.
Eldöntötted már, hogy elmész-e a tárgyalásra?
- Nem megyek el a kurva tárgyalásodra! - Miért nem?
Meg kell fizetnie a felelőtlenségéért!
- A pénzről van szó? - Nem!
Arról, hogy mit gondolnak?
Rólad van szó!
Szembe kell nézned azzal, ami történt!
Szembenézek vele! Azt csinálom!
Én úgy látom, hogy nem. Igazságot kell tennünk.
Nem, neked kell! Te akarod. Neked van rá szükséged. Mert te így csinálod!
Én nem így csinálom! Neked van rá szükséged!
Ha úgy csináltad volna, ahogy én,
most a karodban tarthatnád a kisbabádat.
Tudod, mit? Te…
Te szégyellsz!
Annyira szégyellsz engem!
Szégyellsz, mert nekem nem sikerült. „Gyalázat!”
„Szégyen, gyalázat!”
Kudarc!
- Igen. - Kibaszottul szégyellsz!
Saját magamat szégyellem.
Hogy nem voltam elég jó anya,
mert nem tanítottam meg, hogyan állj ki magadért, az istenit!
Hogy ezt feldolgozd. Ahogy az anyám megtanította nekem.
Amikor az apámat elvitték a gettóba, anyám talált egy sufnit, egy üres sufnit,
bement, és megszült engem.
Egyedül, segítség nélkül.
A padló deszkái alá rejtett, amikor elment ennivalót lopni,
hogy legyen teje, és életben tartson,
de csak épphogy.
Ha lett volna erőm sírni, elkaptak volna minket.
Amikor végre elvitt orvoshoz, ő azt mondta, hogy hagyjon elmenni.
Hogy nem vagyok
elég erős, nem maradok életben.
De amikor anyám hallani se akart róla,
az orvos fellógatott a lábamnál fogva, mint egy csirkét, és azt mondta:
„Ha felemeli a fejét,
van remény.”
Tudod, mit csináltam, Martha?
Felemeltem a fejem.
Ezt kérem most tőled!
Emeld fel a fejed, és küzdj magadért, az isten szerelmére!
Menj el, és állj oda a nő elé!
Hadd tudja meg, hogy min mész keresztül, hogy milyen érzés ez!
Muszáj ott lenned, Martha! Ki kell állnod magadért!
Különben soha nem fogod ezt feldolgozni.
Soha nem fogsz továbblépni.
Tovább kell lépned, Martha!
Hagyd abba!
Csinálok teát. Apa mindig teázik, amikor…
Amikor a lányai rühellik?
Martha új életet akar kezdeni.
Helyes! Bocsáss meg.
Sose kedveltelek.
- Nem azért, mert szegény vagy. - Azért, mert…
Nem vagyok az az értelmiségi fazon. Nem használok nagy szavakat.
Egyszerű csávó vagyok, olyan…
Na, ez egy jó szó a Scrabble-be! „Faragatlan” vagyok.
Te mit akarsz?
Mit akarok? Azt, hogy…
Azt hiszem, haza akarok menni. Arra vágyom a legjobban.
Mi tart vissza?
Nem mindenki él ám ilyen jól.
Tedd el,
és ne gyere vissza!
Marthának mondd… Mondj, amit akarsz.
Mondd, hogy beteg az apád, vagy beleszerettél valakibe.
Teljesen mindegy.
De tudnia kell, hogy többé nem jössz vissza.
A kiscsávó szarik mindenre.
Szarik mindenre.
Tényleg.
Nem tudtam, hogy nem szól neked, hogy itt leszek.
Nem baj.
Kutyás vagy macskás vagy?
- Macskás. - Igen?
Én is macskás vagyok.
A fenét!
Tudod, mi a macska kedvenc reggelije?
- Mi? - A Cinci Mini.
Azért ennyire nem volt jó.
Kár, hogy nem előbb találkoztunk.
Igen, kár.
Voltál már Seattle-ben?
- Nem. Te? - Igen.
Odautazom.
Jó hely.
Igen, gondolom.
MÁRCIUS 22.
Ma van az emberöléssel vádolt bába, Eva Woodward tárgyalásának utolsó napja.
A 45 éves nőt azzal vádolják, hogy ő okozta a baba halálát…
Rendben. Köszönöm.
De szólhatott volna, hogy… Egy pillanat. Hé, Martha!
Köszönöm, hogy eljöttél.
Biztos, hogy letöltendő büntetést kap.
- Nem lesz gond. - Tudom.
Álljanak fel!
Figyelem!
Mindazok, akik megjelentek a tiszteletreméltó Spencer bíró előtt
a Suffolk Megyei Bíróságon ahol hamarosan ítélet hirdettetik,
figyeljenek és meghallgatják őket.
Isten óvja Massachusetts államot!
A tárgyalást megnyitom. Üljenek le!
Tegnap hallottuk a perbeszédeket az Állam kontra Eva Woodward perben.
A bizonyítás az államügyész útján a vádló kötelezettsége.
Így hát a vád képviselőjével kezdünk. Kérem, szólítsa az első tanúját!
Bíró úr, az Állam szólítja Martha Weisst.
Miss Weiss, kérem, jöjjön előre, és tegye le az esküt!
Kérem, álljon oda!
Emelje fel a jobb kezét!
Esküszik, hogy az igazat, csakis az igazat mondja?
- Igen. - Kérem, mutatkozzon be!
Martha Weiss.
- Szabad, bíró úr? - Kérem.
Elmondaná,
hogy a vádlott hogyan lett a szülését kísérő bába?
A választott bába helyett ugrott be,
aki nem ért oda időben.
De nem örült, amikor megtudta, hogy ő jön, és nem Barbara, akit várt.
Nem ismertem, de nem zavart.
Bízott benne, a tudásában.
- Igen. - Megkérdezhetem, hogy miért bízott benne?
Azért, mert Barbara ajánlotta, és mert megfelelő képesítése van.
Miss Woodward ellenőrizte a szívhangot,
hogy lássa, milyen állapotban van a baba?
Igen.
Amikor először ellenőrizte, a baba szívhangja erős volt, ugye?
Igen.
Hányszor ellenőrizte?
Körülbelül háromszor.
- Háromszor? - Igen.
- Mindössze háromszor? - Igen.
- Aztán mondta, hogy üljön be a kádba. - Igen.
A kádban is meghallgatta a baba szívhangját?
- Nem. - Akkor tisztázzuk.
Tehát az idő alatt, amíg ön a kádban volt,
nem figyelték a baba szívhangját.
Így van.
Elmondta önnek, hogy az alacsony szívfrekvencia jelezheti azt,
hogy a baba veszélyben van, és akár meg is halhat?
Nem mondta.
Ha ezt tudja, követelte volna, hogy kórházba vigyék?
Persze, hogy jó lett volna tudni.
- Ön ártana a gyerekének? - Természetesen nem.
Nem. Szóval ha életének az egyik legnehezebb pillanatában,
egy nehéz szülés közben,
az a nő, akinek bizalmat szavazott,
aki több száz szülésnél volt már jelen, és aki sokkal tapasztaltabb magánál,
egyszer csak azt mondja: „Azonnal kórházba kell mennie.”
Bement volna? Igen vagy nem?
Igen, bementem volna.
Nincs több kérdésem, bíró úr.
Mr. Lane, tegye fel kérdéseit!
Köszönöm, bíró úr.
Először is fogadja őszinte részvétemet!
Köszönöm.
Megtudhatom, hogy miért akart otthon szülni?
Hogy a baba döntse el, mikor akar jönni.
Mondhatjuk azt, hogy ragaszkodott az otthonszüléshez, hogy ez volt a vágya?
- Igen. - És a társa beleegyezett.
Együtt döntöttük el. Igen.
Mindketten tudták, ha probléma adódna,
kórházban kell megszülnie a csecsemőt. Igaz?
Hogyne, igen.
Tudta, ha gond lenne, a kórházban megvan a kellő
- felszerelés… - Tudtam.
és szaktudás.
- Ugye? - Igen.
Mégis, amikor komplikációk adódtak,
és a bába a kórházat javasolta
a szívritmuszavar miatt, ön úgy döntött, hogy nem megy.
Igen, de nem nekem mondta.
Azt mondta, hogy megbízott a bábában. Így van?
- Igen. - Jó. A férjében is megbízik?
- A páromban? - Igen.
Igen, bízom… bíztam benne.
Mert a párja tanúvallomása szerint
a bába nyomatékosan kérte, hogy menjenek kórházba.
Ön hangsúlyozta, hogy együtt döntöttek.
A párja kérte, hogy menjenek be a kórházba, de ön nem volt hajlandó.
Így volt?
Otthon akartam lenni.
Hajthatatlan volt, határozottan kijelentette a férjének,
hogy nem akar kórházba menni?
Igen.
A születés utáni pillanatokban a babának
akadozott a légzése,
volt bármilyen jele annak, hogy rosszul van?
- Nem, semmi… - Felsírt a baba?
- Igen, kicsit. - Megfogta?
- Igen… - Meleg vagy hideg volt a teste?
Erre nem emlékszem.
Nem emlékszik? Nem vett észre semmi szokatlant?
Nem volt kék vagy lila a lába?
- Nem néztem meg a lábát. - És a kezét?
Nem.
Nem nézte meg se a kezét, se a lábát. Milyen színű volt a szeme?
Szőke vagy sötét hajú,
dús hajú volt, vagy nem volt haja?
Igen, ő…
- Tessék? - Sötét haja volt.
Sötét haja volt.
Észrevett mást is?
Hosszú ujjai voltak? Vagy a lábujjai… Tíz ujja volt?
- Az arcát néztem. - Az arcát nézte.
Igen.
Milyen volt, amikor magához vette a kicsit?
Milyen volt?
Milyen érzés volt a karjában tartani a gyerekét, akit akkor szült meg?
Almaillatú volt.
Azt kérdeztem, hogy milyen volt. Egészséges babának tűnt?
Igen, annak tűnt.
Igen.
Mondjuk, ha hirtelen csecsemőhalálban hal meg…
Tiltakozom, bíró úr!
Nem állapították meg a halál pontos okát.
Az esküdtszék dönt, nem a tanú.
Megkérdezném a tanút, hogy milyen lelkiállapotban van.
Ha úgy érzi, tud róla beszélni, meghallgatom.
Kérhetnék egy kis szünetet?
Mr. Lane?
Nincs több kérdésem, bíró úr.
Akkor a tárgyalást délutánig berekesztem.
- Köszönöm. - A szünet után folytatjuk.
Álljanak fel!
Segíthetek?
Vannak itt fényképek Weiss néven?
Weiss…
Ja, igen.
Készek a negatívok,
de a képeket nem hívtuk elő, mert nem kérték.
- Megnézi őket? - Igen. Szabad?
Persze.
Parancsoljon!
- Elő tudja most hívni a képeket? - Persze.
Gyorsan megy.
Máris jövök.
Istenem!
Jaj, istenem!
Bíró úr, szeretnék benyújtani pár kiegészítő dokumentumot, amik bizonyítják,
hogy következetlenségek voltak az ügyészi eljárásban.
- Szólhatnék pár szót? - A bírósághoz?
- Igen. - Nem szokás.
Tudom, de megkérdezné?
- Rendben. - Köszönöm.
Maradjon ott.
Bíró úr, Miss Weiss szeretne beszélni.
Ez elég szokatlan, de kíváncsi vagyok, mit mond.
Miss Weiss, szeretne szólni a bírósághoz?
Igen, köszönöm.
Ez a nő…
nem akart ártani a lányomnak.
Egy egészséges kisbabát akart a világra segíteni.
Nem tartom magát hibásnak.
Nem tartom őt hibásnak.
Köszönöm.
Talán van oka annak, ami történt, de a választ nem találjuk meg ebben a teremben.
Ha itt állok, és kártérítést vagy pénzt követelek,
az azt jelenti,
hogy engem lehet kárpótolni, pedig lehetetlen.
Őt nem tudom visszahozni.
Nincs az a pénz, ítélet vagy börtön…
ami visszahozná…
Hogy adhatnám át másnak ezt a fájdalmat?
Valakinek, aki már szenvedett?
Tudom, hogy ő nem ezt akarná.
Ez biztos.
A lányom nem ezért jött a világra,
hacsak erre a kis időre is.
Ennyit akartam mondani. Köszönöm.
- Köszönöm. - Álljanak fel!
Benézett az ablakon, erre én: „Mi? Ez valami rajzfilmből van?”
Azért emlékszem, mert neonzöld volt.
- Emlékszel rá, anya? - Köszönjük.
Nem ezt rendeltük.
De, te rendelted.
- Én? - Citromos-mákos. A kedvenced.
Citromos-mákos? Azt nem szeretem.
- Te jó ég! - Ne.
Ne?
- Oké. - Jerry Thompson.
Jerry Thompson.
- Ő az. - Igen.
- Tényleg. - Ott volt azon a bulin.
Egy idősebb pasinál volt a buli, és ellógtunk.
Bocs, lebuktam.
És cukorkának öltözve mentünk.
Igen!
Az a helyzet, hogy te készítetted a hálaadási jelmezünket.
Mire emlékszel?
ÁPRILIS 3.
Lucy!
Luce!
Lucianna!
Édesem!
Kész a vacsora.
Gyere le! Eszünk, picim.
Oké.
Na, gyere!
Éhes vagyok. Mi a vacsora?
A kedvenced.
Fagyi?
Taco?
Nem.
Lekváros kenyér?
Az semmiképp.
Popcorn?
Akkor nem vagyok éhes.
Szaladj be!
HA ÖN VAGY KÖRNYEZETÉBEN VALAKI GYÁSZOL VAGY MENTÁLIS GONDOKKAL KÜZD,
LÁTOGASSON EL A WANNATALKABOUTIT.COM HONLAPRA
A feliratot fordította: Heltai Olga