‎NETFLIX PREZINTĂ
‎17 SEPTEMBRIE
‎Sus!
‎Tommy, ridică-l!
‎Orice am ridica devine o problemă, Bob. ‎Tu l-ai adus.
‎Dacă ne ia patru zile să ridicăm un stâlp, ‎întârziem șase luni.
‎E omul tău.
‎Calmează-te, frate!
‎I-am promis fiicei mele ‎că va traversa prima podul.
‎- Celei care încă nu s-a născut? ‎- Exact, ei.
‎Sus!
‎De ce cobori iar? ‎Dă-l jos de-acolo, frate!
‎- Cum se simte Martha? ‎- Bine. Ca întotdeauna.
‎- Cât e ceasul? ‎- Trei.
‎Mark și Wendell sunt în pauză.
‎Bine.
‎Trebuie să semnezi ‎cartela de pontaj a lui Jimmy mâine.
‎- Mâine. ‎- Bine.
‎E FATĂ
‎- Pare a fi jos. ‎- Lovește?
‎E…
‎Da, acum se mișcă mult.
‎- Cum? ‎- O simți mai mult sus sau jos?
‎E târziu.
‎- Nu e tocmai plăcut. ‎- Ești norocoasă!
‎Ești drăguță!
‎- Da. ‎- Mulțumesc. O să vedem ce-o să fie.
‎La dracu'!
‎Întâi, am nevoie…
‎să semnezi aici.
‎Inițiala.
‎Data.
‎Ai uitat aici.
‎Inițiala. Chiar lângă…
‎Dacă ați terminat, eu plec.
‎- Pa, surioară! ‎- Mulțumesc.
‎- Pa! ‎- Ne vedem mai târziu.
‎Te iubesc. Ne vedem acasă.
‎- Bine. ‎- Succes!
‎Iar dv…
‎trebuie să semnați jos.
‎Și gata. V-ați ales cu o mașină.
‎- Mulțumesc, Chris. ‎- Cu mare plăcere.
‎Îi mulțumești lui, care-și ia comision.
‎- Eu o cumpăr. ‎- Mersi, mamă.
‎Mulțumesc.
‎Mulțumesc mult.
‎Felicitări! Aveți mașină.
‎- Mă bucur c-ai ajuns. ‎- Felicitări! E gata.
‎De mult voiam să întreb
‎cum poți construi poduri, ‎când n-ai noțiunea timpului?
‎Da… E bună gluma. E nostimă.
‎În spate. Le-am zis s-o mute. ‎Vin imediat.
‎- Mulțumesc, Chris. ‎- Pa!
‎Ultimul lucru, ‎numărul de asigurare socială, aici.
‎- La ce-ți trebuie? ‎- Ca în cazul creditelor.
‎- Te place, dar nu știe s-o arate. ‎- Ba nu.
‎- Ne-a cumpărat mașina. ‎- Așa e.
‎Dar a vrut să arate ceva. ‎Știa c-o puteam cumpăra și eu.
‎A vrut să mă minimalizeze. ‎Nu e aici. Următoarea.
‎De-aia a cumpărat o dubiță. ‎Vrea să mă emasculeze.
‎Ce claxon!
‎Câtă putere!
‎Anita era foarte invidioasă.
‎Doamne, ce-ți pasă ce crede Anita? ‎Dă-o dracu'!
‎- Ce contează? ‎- Nu contează, dar…
‎Nu contează deloc. Uite acolo ce contează!
‎Doamne!
‎A luat-o gri, ca sufletul ei. Minunat!
‎- E culoarea spiritului ei. ‎- Am ajuns și la asta.
‎Da, așa e.
‎Uite ce contează: ‎tapițerie din material textil,
‎scaune încălzite, airbaguri.
‎- Cred că o să arăți bine în ea. ‎- Da, m-am ajuns.
‎- Contăm noi trei. ‎- Da.
‎Contează tribul. Nu contează ce crede ea.
‎Știi ce contează? Uite aici ce contează!
‎Da.
‎- Am luat ceva pentru noi. ‎- Vai!
‎Ce drăguț!
‎Stai, e…
‎- Ai pus-o invers? ‎- Am pus-o cum trebuie.
‎Nu, e invers.
‎Am făcut-o intenționat. ‎Așa am vrut. E fiica mea.
‎Șuie, interesantă, ‎încântătoare, inteligentă.
‎- Modestă. ‎- Modestă, umilă.
‎- S-o sun? ‎- Da.
‎- Vrei puțină apă? ‎- Nu.
‎Începe distracția. ‎De ce nu iei loc, iubito?
‎Da, o să stau mai încolo.
‎Ia loc!
‎Normal, acum nu răspunde.
‎Bună, Barbara! Tot noi suntem.
‎Acum avem contracții la șase minute.
‎Se mișcă… Ne mișcăm.
‎Încercăm să ne găsim un anumit ritm
‎și ne simțim bine.
‎Când?
‎Pe bune?
‎Da, nu știam, dar… ce poți să faci?
‎Bine. Ține-ne la curent! ‎Așteptăm să ne suni.
‎Mulțumesc.
‎Mai știi când ne-am dus ‎la gimnastica prenatală și au zis
‎să luăm în calcul posibilitatea ‎că ceva nu va ieși perfect,
‎conform planului, ‎că ar putea fi schimbări?
‎- Schimb de planuri. ‎- În ce sens?
‎Barbara… se ocupă de un travaliu greu.
‎- De un travaliu? ‎- O mai știi pe Eva?
‎Da, dar și eu sunt în travaliu.
‎- Ne-a plăcut tipa. ‎- O suni?
‎- Pe Eva? ‎- Să vorbesc… Nu, pe Barbara.
‎- Să discut cu ea. ‎- E într-un travaliu acum.
‎Și eu sunt în travaliu.
‎Da.
‎- N-ai de ce să intri în panică. ‎- Nu intru.
‎- Vreau doar să vină aici. ‎- Bine.
‎Dar cât o să dureze? Ți-a zis?
‎Se naște un copil. ‎Barbara o să vină când poate.
‎Nu dețin eu controlul.
‎- Eu doar informez. ‎- Nu.
‎O să vină aici când o să poată.
‎Asta zic. Acum liniștește-te!
‎Hai să facem altceva. Ce zici? Să dansăm!
‎- Hai! ‎- N-am chef de dans.
‎Distrage-mi atenția!
‎Să te distrag? Să-ți zic o glumă ‎sau ceva în genul ăsta?
‎Da.
‎O glumă despre ceva ce-ți place? ‎Ce e în frigider?
‎E broccoli în frigider?
‎Care e muzica preferată a unui broccoli?
‎Care e muzica preferată?
‎- Care? ‎- Brock and roll.
‎- Ba nu. ‎- Pe bune!
‎- N-are logică deloc. ‎- Unde mănâncă un broccoli?
‎- Unde? ‎- La un bufet suedez.
‎Haide, G! Haide!
‎Ești groaznic.
‎- Ce e aia? ‎- Bine.
‎Mi s-a rupt apa?
‎- Doamne! ‎- E în regulă.
‎Și acum?
‎Unde e?
‎- Așa. ‎- Drace!
‎Hai, scoate-i!
‎- Sunt uzi și ăștia? ‎- Nu.
‎- Bine. ‎- O mai suni o dată?
‎- Pentru că e… ‎- O sun.
‎Acum chiar că mă doare. Doamne!
‎Doamne! Băga-mi-aș!
‎Nu te uita așa la mine!
‎Ce-ar fi să vii aici?
‎- Vino, iubire. ‎- Dumnezeule!
‎Vino încoace!
‎Nu pe minge.
‎Nu vrei să stai pe minge? ‎De-aia ne-au dat-o.
‎- Ce-ar fi să faci niște întinderi? ‎- Dă-le dracu' de întinderi!
‎- Ai grijă! ‎- Nu vreau s-o fac.
‎De ce mi-e așa de rău?
‎Vrei s-o faci așa?
‎Care e mișcarea?
‎Doamne! Scuză-mă!
‎Mă simt ciudat.
‎Trebuie să… Mi-e foarte greață.
‎Mă freci pe spate?
‎Mulțumesc.
‎Drace!
‎Cred că vomit.
‎Nu prea ai mâncat. Ce vrei să vomiți?
‎Nu știu. Scuze.
‎- Ce frumos ești! ‎- Mulțumesc.
‎Dar se vede că ești foarte speriat.
‎Nu sunt.
‎- Pe bune? ‎- Pe bune.
‎- Ți-e frică? ‎- Deloc.
‎Ai ochii foarte…
‎îngrijorați.
‎- Ba nu. ‎- Atunci, sărută-mă!
‎Vrei să te sărut?
‎Nu prea mult.
‎Ea e.
‎Uite ce repede a fost! ‎Ce repede s-a întâmplat!
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Are contracții la șase minute ‎și i s-a rupt apa.
‎- E grozav. Tu cum te simți? ‎- Bine. Tu?
‎- Grozav. Da. Ai vorbit cu Barbara? ‎- Da.
‎- Perfect. Și cum te descurci? ‎- Bine.
‎- Vrei puțină apă? ‎- Nu, mersi.
‎- Barbara trebuie să vină? ‎- Vrei apă?
‎- Bună, Martha! ‎- Bună!
‎Scuze, dar mă simt foarte nasol. ‎Îmi aduci niște apă?
‎- Bine. ‎- Mersi. Trebuie să beau.
‎Cum merge?
‎Bine, dar ultimele două contracții ‎au fost foarte intense.
‎- Știu… ‎- Mai apropiate…
‎Și îmi e… foarte greață.
‎- E… ‎- Deși n-am…
‎- Ai vomitat? ‎- Nu, n-a mâncat nimic.
‎Bine.
‎E destul de normal, de fapt. ‎E un semn bun.
‎- Da? ‎- Nașterea avansează.
‎Sunt foarte transpirată. Mă ții?
‎Știu că o așteptai pe Barbara
‎și știu că e puțin ciudat ‎când se schimbă situația,
‎dar mă bucur să fiu aici, da?
‎- O să rămân cu tine. ‎- Mai vine una.
‎Doamne!
‎Bine.
‎Doar respir sau ce…
‎- Îți amintești? ‎- Da.
‎Bine. Da.
‎Scumpo.
‎Ce naiba…
‎E absolut groaznic.
‎Te descurci minunat. Respiră!
‎Te descurci minunat.
‎- N-ai niciun calmant? ‎- Bine.
‎Vezi? Intensitatea contracțiilor urcă ‎și coboară. Simte ritmul!
‎E îngrozitor.
‎Vreau să-i ascult inima copilului, da?
‎- Să văd cum suportă travaliul. ‎- Ai adus apa?
‎Ai putea să te întinzi aici o clipă?
‎- Mă ții de mână sau de cap? ‎- Da, sigur.
‎Trebuie să…
‎- Ai apa? ‎- Da.
‎Îți dau cu asta pe burtă. E puțin rece.
‎Pentru ce? Pentru bătăile inimii?
‎Da.
‎De ce nu iese?
‎- Trebuie să apeși. ‎- I-auziți!
‎- Ascultă! ‎- Ești bine?
‎Auzi?
‎- Bate foarte tare. E bine. ‎- Auzi?
‎- Bate perfect. ‎- Bună, scumpo!
‎Bună!
‎Bine. E totul în regulă.
‎- O să… ‎- Ai auzit?
‎- Da. ‎- Martha.
‎Martha, o să te rog ‎să vii cu poponețul pe asta.
‎Trebuie să văd care e situația…
‎Să vedem unde suntem. ‎Fac un mic control intern.
‎- Să văd cât te-ai dilatat. ‎- Îmi plac ochelarii tăi.
‎Mulțumesc.
‎- Sunt destul de apropiate. ‎- Trebuia să fac epidurala.
‎Cred că sunt mai dese de șase minute, nu?
‎- Mult mai dese. ‎- Bine.
‎Ce?
‎Vorbește despre durata dintre contracții.
‎Bine.
‎Sunt mai dese acum.
‎Bine, o să-ți mut picioarele așa. ‎În regulă.
‎Bine. Da.
‎O să bag degetele ‎și o să-ți ating cervixul.
‎Da, e puțin cam neplăcut.
‎Bine. Uau!
‎Ai vreo șase centimetri.
‎Iar copilul a coborât mult.
‎Iese?
‎- Coboară. E bine. ‎- Ce repede!
‎- E bine. Merge foarte bine. ‎- Mi se pare repede.
‎Te descurci perfect.
‎- Bine. ‎- Da.
‎Absolut minunat.
‎Hei!
‎Bună!
‎- Mi-e foarte greață. ‎- Da.
‎Vai, nu…
‎Bine, ascultă…
‎- Respiră! ‎- Stai…
‎Bine.
‎Vai, Doamne! Băga-mi-aș!
‎Da.
‎- Doamne! ‎- Stă să iasă.
‎- Da. ‎- Ce mă doare!
‎- Ascultă! ‎- E oribil.
‎Martha, cum crezi că te-ai simți în apă?
‎- Cred că trebuie s-o băgăm în cadă. ‎- Ce dracu'!
‎- Pregătești baia? ‎- Da.
‎- Aștept puțin. ‎- Scumpo, vrei să intri în cadă?
‎E groaznic. E teribil.
‎- Vrei să intri în cadă? ‎- Da, orice.
‎- Bine. ‎- Doamne, cred că vomit.
‎Bine.
‎Hai că ești terminată.
‎Nu pot s-o fac.
‎Eva, unde e Barbara?
‎Ba poți.
‎Ești drăguță, dar nu pot s-o fac.
‎- O faci deja. ‎- Doamne, ce mama dracului!
‎- Nu pot s-o fac. ‎- O faci deja.
‎Acum ne ridicăm.
‎Ne ridicăm și mergem la baie.
‎Haide!
‎Hai, sus…
‎Așa.
‎- Nu pot. ‎- Bine.
‎Pune-ți mâinile aici! O să te ridicăm.
‎- Facem o plimbare până la cadă. ‎- Unu, doi, trei.
‎- Așa! ‎- Bine.
‎- Nu pot. ‎- Bine.
‎- Mi se vede fundul? ‎- Lasă-te pe mine!
‎- Bine. ‎- E rea.
‎Nu, poți să mergi. Hai că poți!
‎- Hai să mergem! ‎- Îmi pare rău. E jenant.
‎Poți să mergi singură.
‎- Așa. ‎- Ai mai făcut-o până acum?
‎Am mai făcut-o.
‎- Vai de mine! ‎- Câți copii ai?
‎- Am o fetiță. ‎- Mi se face rău.
‎- O fetiță? ‎- Da, am o fetiță.
‎Doamne, ce doare!
‎Ai dus gunoiul? Parcă miroase ceva ciudat.
‎O să-l duc. ‎Întâi stai să ajungi la baie, da?
‎- Vino încoace! ‎- Bine.
‎Bine, duceți-vă la baie!
‎Eu o să aranjez totul în dormitor, da?
‎Bine.
‎O să fie bine.
‎- Cum merge? ‎- Bine.
‎- Da? Bine. ‎- Da.
‎Scumpo, ridică brațele!
‎Ce? Încerc.
‎Așa.
‎E super nasol.
‎E foarte intens. Simt că put. Doamne!
‎- Apa e bună? ‎- Hai, scumpo.
‎Te rog. Nu poate să iasă acum?
‎Ține-mă de mână!
‎- Așa e mai bine. ‎- Nu?
‎- Poți să pui muzică? ‎- Muzică?
‎- Și mai stinge niște lumini! ‎- Bine.
‎- Te iubesc. ‎- Îmi dai un pupic?
‎Te iubesc.
‎- Și eu te iubesc. Ești bine? ‎- Da. Pune muzică!
‎Bine.
‎Respiră, scumpo!
‎Respiră!
‎Bine.
‎E îngrozitor.
‎Cred că mă cac pe mine.
‎Ce zgomot interesant!
‎- Nu te mișca! ‎- Da.
‎Doamne!
‎Parcă ai vrea să împingi. ‎Simți că vrei să împingi?
‎- Vreau să împing. ‎- Bine. Hai să ieși din cadă!
‎Bine.
‎- Ăla e sânge? ‎- Hai, vino!
‎Nu-i nimic. E puțin. E absolut normal.
‎Așa. Hai să mergem în dormitor.
‎Împing acum sau…
‎Nu. Nu poți să împingi acum. ‎Așteaptă! Trebuie să fac o chestie…
‎Trebuie să verific dilatarea ‎înainte să împingi, da?
‎Doar…
‎Da.
‎Ridică picioarele! Așa.
‎Bine.
‎Prea grasă.
‎Bine.
‎- Martha? ‎- Da.
‎O să verific cervixul, ‎să văd cât te-ai dilatat, da?
‎Știu, îmi pare rău, ‎dar îi simt capul copilului.
‎- Da? Iese! ‎- Nu-ți simt colul uterin.
‎Hai, scumpo!
‎Cred că te-ai dilatat complet.
‎- Ești larg deschisă. ‎- Ușor de zis, băga-mi-aș!
‎- Martha. ‎- Da?
‎Acum, dacă simți nevoia, poți să împingi.
‎Când îți vine să împingi, fă-o!
‎Lasă-mă două secunde!
‎Vai de mine!
‎Da.
‎Bravo!
‎Bravo, fetițo!
‎E foarte bine.
‎- Bine. ‎- Bine.
‎În regulă.
‎Bravo! E perfect.
‎Așa, ești expertă.
‎Te descurci de minune.
‎O să ascult puțin inima copilului, ‎să văd cum suportă…
‎travaliul, da?
‎Da. Odihnește-te, scumpo!
‎- Odihnește-te! ‎- Vreau doar…
‎Bine, Martha, o să te mut pe o parte.
‎Nu cred ‎că bebelușului îi place poziția asta.
‎- Da. Cred că în partea asta. ‎- Să stea pe o parte?
‎- Hai! ‎- Da.
‎- Vai, Doamne! Vine! ‎- Împingi așa la următoarea contracție.
‎Bine.
‎Da. Bravo! Împinge spre mine!
‎Da.
‎Bine.
‎- Bine. ‎- Împinge în jos!
‎Bun, bun…
‎Bine…
‎E aici? Unde e?
‎Bine, ia să vedem.
‎Odihnește-te puțin!
‎Ritmul cardiac nu urcă ‎la intensitatea pe care o vrem.
‎Cum adică?
‎O să…
‎- Stai puțin! ‎- Iubitule, nu! Unde te duci?
‎Ritmul cardiac nu urcă?
‎E în regulă. ‎Au fost două contracții consecutive,
‎iar bătăile inimii n-au reluat ritmul ‎pe care îl doresc.
‎Dar nu e în afara intervalului normal.
‎- Care e intervalul? ‎- Doar…
‎- O să-l monitorizez. ‎- Bine.
‎Dacă va continua așa, ‎va trebui să cerem ajutor.
‎Va trebui s-o transferăm.
‎- La spital? ‎- La spital.
‎Supraveghez situația. ‎Poți să te întorci la ea.
‎- Vin imediat. ‎- Dar e totul în regulă?
‎Da, e în regulă. Du-te!
‎- Iubito? Ascultă-mă! ‎- Unde e mama?
‎- Ascultă-mă! ‎- Da. Ce e?
‎Te descurci minunat.
‎Împingi cum trebuie. Faci multe. ‎Împingi de mult timp.
‎Am progresat. ‎Nu e un eșec dacă mergem la spital.
‎Nu, dă-mi scaunul! Nu merg la spital.
‎- Zice… ‎- Nu hotărăști tu.
‎- Martha? ‎- Nasc aici.
‎- O să iasă. Lasă-mă puțin! ‎- Ascultă!
‎Trebuie să naști acum.
‎La contracția asta. Deci trebuie ‎să împingi cu toate forțele, da?
‎Așa. Bine.
‎Bine. Hai, îi văd capul.
‎Bine. Împinge! Hai, împinge!
‎Împinge!
‎Împinge, Martha!
‎- Stai! Te rog, ieși! ‎- Bine.
‎Bine. Hai să vedem cum stăm.
‎Haide…
‎Trebuie să suni la Urgențe.
‎Zi-le că e o naștere acasă ‎și copilul are nevoie de asistență.
‎- Bine. ‎- Ce vrei să spui?
‎- Martha, trebuie să naști acum. ‎- Unde e telefonul?
‎Bine? O să naști în clipa asta. ‎Acum ridică-te!
‎Locuiesc pe Formosa, nr. 423.
‎Avem nevoie de o ambulanță ‎pentru o naștere la domiciliu.
‎Suntem în timpul travaliului. ‎Adresa e Formosa, 423.
‎Da, vă rog. Mulțumesc.
‎- Bine. ‎- Încerc!
‎O să împingi acum până naști! ‎Respiră adânc și împinge!
‎- Împinge, iubito! ‎- Împinge!
‎Împinge!
‎Inspiră iar și împinge!
‎Haide!
‎- Împinge, Martha! ‎- Împinge!
‎Nu te relaxa! Inspiră. Împinge! ‎Hai, până naști!
‎- Bine. ‎- Fă-o acum!
‎Haide!
‎Hai!
‎Hai, împinge! Bine.
‎Așa!
‎Bine, iese!
‎Hai, scumpo!
‎Haide! Da.
‎Bine!
‎Bună!
‎Bravo, micuțo! Hai! Ce faci?
‎Hai să te auzim!
‎Nu scoate niciun sunet. Vai, Doamne!
‎Stați puțin. Așteptați!
‎O clipă.
‎Bine.
‎Pare să fie totul în regulă. ‎Plânge cum trebuie.
‎Și arată bine.
‎Bună, micuțo! Vrei s-o vezi pe mămica?
‎E perfectă.
‎Bine.
‎Bună, scumpete!
‎Vai, Doamne!
‎Ce ochișori frumoși!
‎Bună, copilaș!
‎Știu.
‎O s-o învelesc puțin.
‎Bună, frumoaso!
‎- Ai reușit. ‎- E perfectă.
‎Cine e aici?
‎- E o frumusețe. ‎- Doamne!
‎E în regulă, scumpo.
‎Ce liniștită e!
‎N-am mai văzut ceva așa de frumos.
‎Ești cea mai frumoasă creatură din lume.
‎Bună!
‎Bună, fiica mea!
‎Trebuie s-o iau. E vânătă.
‎- Ce? ‎- Cum?
‎- Hai! ‎- Cum adică?
‎Hai, scumpo! Hai!
‎Nu!
‎Haide!
‎- Hai, scumpo! ‎- Cum adică?
‎Hai!
‎Bine. Hai, micuțo!
‎Adu-i aici! Du-te să-i aduci urgent!
‎Hai, scumpo!
‎Hai, respiră! Hai!
‎Hai, micuțo!
‎Suntem aici!
‎Aici!
‎Oprește!
‎Vino!
‎9 OCTOMBRIE
‎Doamne! Nu-mi vine să cred că ea…
‎Ce trist!
‎Bună! Scuză-mă! E biroul meu.
‎Sunt înfricoșătoare?
‎Nu, deloc.
‎Eu tocmai…
‎Am terminat pauza, ‎așa că, dacă nu te superi…
‎Bine. Cum să nu? Am plecat.
‎- Nicio grijă. ‎- Mulțumesc.
‎Îmi cer mii de scuze.
‎Îmi iau lucrurile.
‎Mii de scuze pentru deranj.
‎Nu ne mai rezervăm timp să facem nimic.
‎Nu ne mai rezervăm timp să mâncăm, ‎să apreciem viața.
‎Eu am o regulă: fără telefoane mobile ‎în preajmă când mănânc.
‎Martha, tu ești?
‎Nu mă recunoști? ‎Sunt o prietenă a mamei tale.
‎- Da. ‎- Jucăm bridge împreună.
‎- Sigur că da. ‎- Cum te simți?
‎- Sunt bine. Da. ‎- Da?
‎Mama ta îmi spune absolut totul.
‎Știu totul, da.
‎Vai, ce groaznic!
‎E numai vina escroacei ăleia.
‎O să putrezească în închisoare. Îți jur.
‎Vor fi consecințe.
‎Frumoasă cămașă!
‎Mulțumesc.
‎Cu plăcere.
‎Pune-ți centura!
‎- Să pun un pic de muzică? ‎- Nu.
‎La ce te gândești?
‎La nimic.
‎Martha, e ceva. Știu că ești îngrijorată.
‎De asta, de ce ar putea găsi.
‎- Ce ar putea găsi? ‎- Da.
‎Un pahar de vin înainte de sex?
‎Sau că am mâncat sushi?
‎Sau te referi… la chestia ta?
‎Chestia mea.
‎Adică… la faptul că nu mai beau?
‎Da. Păi, n-a trecut ‎chiar așa de mult timp…
‎Ba a trecut.
‎Șase ani, cinci luni și trei zile.
‎Și patru zile.
‎Patru zile.
‎Încă n-am depistat cauza morții.
‎La autopsie, am făcut
‎examene histologice, ‎toxicologice și citologice,
‎să vedem dacă există semne de infecție,
‎anomalii cromozomiale ‎sau disfuncții placentare.
‎Am stabilit doar că fetița a fost ‎într-un mediu cu puțin oxigen.
‎În circa 70% dintre cazuri, ‎rareori găsim explicații satisfăcătoare.
‎- Sunteți doctor, nu? Cum vă cheamă? ‎- Dr. Ron.
‎Dl dr. Ron, sunteți doctor, ‎ce mama dracului!
‎Există situații medicale ‎la care nu avem răspunsuri.
‎S-a intentat deja proces moașei
‎și vom avea curând expertiza medicală, ‎pentru a stabili…
‎Dar părerea dv.? ‎Și dv. sunteți expert în medicină.
‎Nu știți nimic.
‎Nu știți dacă se putea evita, ‎a cui e vina.
‎Nu știți nici pe dracu'.
‎Nu pot răspunde la unele întrebări.
‎La care puteți să răspundeți acum?
‎Ceea ce știm sigur e ‎că a fost intentat un proces…
‎La dracu'!
‎Scuze.
‎Ies. Scuze.
‎Va fi nevoie de timp.
‎Acum ea unde e?
‎La morgă.
‎Putem dona organele?
‎Nu. Expertiza medicală ‎a exclus acest lucru.
‎Unii se hotărăsc…
‎să doneze trupul…
‎în scop științific și educațional.
‎Îmi pare nespus de rău.
‎Mulțumesc.
‎7 NOIEMBRIE
‎- Cât costă? ‎- 25$, vă rog.
‎Douăzeci și cinci. Poftim! Mulțumesc.
‎- Mersi. ‎- La revedere!
‎Trebuie să alegi ‎ce inscripție preferi, scumpo.
‎IVETT ‎ODIHNEASCĂ-SE ÎN PACE
‎Bunica ta se odihnește ‎în mormântul familiei.
‎- De ce nu… ‎- Tu ai scris așa?
‎Da.
‎- Dv. ați scris așa? ‎- Da.
‎Nu e numele fiicei mele. O cheamă Yvette.
‎Începe cu „Y” și se termină cu „E”.
‎„Yvette.”
‎Îmi cer scuze.
‎Nu da vina pe dânsul! ‎Sean i-a dictat cum să scrie.
‎Da, străbunica, nume unguresc.
‎Ca să nu fie mereu capăt de pomelnic.
‎N-are logică. Pomelnicele sunt făcute ‎după numele de familie.
‎Și noi am ales un nume american ‎pentru tine.
‎Da, dar e un amănunt nesemnificativ.
‎- Nesemnificativ. ‎- Da.
‎Da.
‎Ai dreptate.
‎E un amănunt nesemnificativ.
‎Nesemnificativ. Și-așa nu va fi ‎nicio înmormântare…
‎- Nu va fi o înmormântare. ‎- N-am vrut să sune așa.
‎- Nu va fi o piatră de mormânt. ‎- Martha? Modific numele.
‎- Alegi tu scrisul? ‎- E doar o mare pierdere de timp.
‎Ce e?
‎Martha.
‎Martha!
‎- Alegi tu scrisul azi? ‎- Martha!
‎N-are rost, fiindcă voi dona trupul
‎universității, așa că…
‎E doar…
‎Martha!
‎…o mare pierdere de timp.
‎Hai, Martha!
‎Pot să iau una?
‎Vă rog.
‎Vă rog… să țineți comanda. ‎O să facem niște mici modificări
‎și o să plătesc eu.
‎Nu, aș vrea să plătesc eu.
‎Aș vrea să plătesc eu.
‎Mulțumesc.
‎Pot plăti și eu câte ceva.
‎Sean, n-o fuma! O să te apuci iar.
‎- Sean, unde te duci? ‎- Cinci minute.
‎Băga-mi-aș!
‎Sean.
‎Are nevoie de ajutor.
‎Nu știe ce face.
‎Face greșeli una după alta.
‎E de datoria noastră s-o îndrumăm.
‎În ce sens?
‎O știi pe Suzanne, verișoara ei?
‎- Nu. ‎- Nu?
‎E o fată deosebită.
‎Are un birou frumos în centru.
‎A zis că acceptă ‎să se ocupe ea de procesul civil,
‎dacă îi înmânez toată documentația.
‎- Vrei să-ți dau documentele. ‎- Exact.
‎Trebuie să vorbesc întâi cu Martha.
‎Pe bune?
‎Nu vrei să fie cineva pedepsit ‎pentru monstruozitatea asta?
‎Marthei nu-i stă gândul la așa ceva acum.
‎De-aia m-am gândit…
‎că poate îți asumi ‎și tu puțină responsabilitate.
‎Serios vorbesc.
‎Aș vrea să-i dau eu documentele, ‎dacă nu te superi.
‎Când?
‎Curând.
‎Să te văd!
‎Lasă-mă la colț! Vreau să merg pe jos.
‎Nu vrei să te duc până la ușă?
‎Nu, simt nevoia să iau puțin aer.
‎MOAȘĂ RISCĂ CINCI ANI DE ÎNCHISOARE.
‎INSTITUȚIILE MEDICALE ‎PERSECUTĂ MOAȘELE.
‎Bună!
‎Fumezi?
‎Scuze.
‎- O zi bună? ‎- Da.
‎- A ta? ‎- Da, a fost bună.
‎Ar trebui să ne gândim la un proces.
‎Trebuie să-i punem capăt.
‎Știu cum e să te întorci din moarte. ‎Întuneric, frig.
‎Foarte întuneric, foarte frig. ‎Iar acum ea e în întuneric și frig,
‎iar eu nu pot să fac nimic. ‎Am mâinile legate.
‎Te rog, Martha.
‎Nu sunt maică-ta!
‎Sunt partenerul tău. Suntem o echipă. ‎Vrei să discutăm, te rog?
‎Martha…
‎te rog să ieși.
‎Mi-e dor de ea.
‎Mi-e dor de ea. Te rog, Martha.
‎Iartă-mă! Vreau doar să-mi promiți că nu…
‎Nu poți s-o trimiți nicăieri.
‎Te rog.
‎Îmi promiți?
‎Îți promit.
‎Mi-a zis Sean că s-ar putea să fii aici.
‎E terminat.
‎Acum sunteți prieteni buni?
‎Suntem de acord în unele privințe.
‎El are de ales?
‎Martha, stai puțin! Martha, te rog!
‎Nu vreau să te fac să te răzgândești. ‎Știu că nu pot.
‎Înțeleg că te-ai hotărât să donezi copilul ‎pentru cercetări medicale.
‎Te rog un singur lucru: ‎când se termină totul…
‎adu-o înapoi ca să putem s-o îngropăm.
‎Atâta tot. Așa e corect, draga mea.
‎Fiindcă așa spui tu? Da.
‎Chiar vrei să-ți bagi copilașul ‎într-o groapă comună,
‎ca pe un animal?
‎Vai, Doamne!
‎Ți se pare nostim?
‎Da. Câtă meschinărie…
‎Martha!
‎Mulțumesc c-ați așteptat.
‎Bine.
‎Poftim. Semnați aici!
‎Da.
‎Și încă o semnătură aici.
‎Mai e una în josul paginii.
‎21 DECEMBRIE
‎Bună ziua! O caut pe Suzanne Weiss.
‎- Da, mergeți în capăt și la stânga! ‎- Mulțumesc.
‎- Cine e? ‎- Programarea de la 17:30.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Sunt Sean.
‎- Da, Carson, nu? ‎- Carson, da. Elizabeth.
‎Da.
‎Vrei să intri?
‎- Da. ‎- Bine.
‎Te-am prins într-un moment bun?
‎Am uitat hârtiile. Vin imediat.
‎- Știai că suntem rude? ‎- Da, așa se pare.
‎Ciudat.
‎De ce vrei să-mi faci copilul să dispară?
‎N-avem nevoie de camera asta…
‎fiindcă n-avem copil.
‎- De ce ești așa de rece cu mine? ‎- Rece?
‎Da.
‎Eu sunt rece?
‎- Da, tu. ‎- Bine.
‎Păi…
‎tu ești cel care se aliază cu mama ‎pe la spatele meu.
‎Vrei s-o lași acolo, te rog?
‎Martha, vreau s-o pui la loc.
‎Dă-mi poza, te rog.
‎Termină!
‎La dracu'!
‎Ce-ți face mâna?
‎Nu vrei mărul ăsta?
‎E maroniu.
‎- Nu, nu-l vreau. ‎- Bine.
‎La ce te gândești?
‎Zi-mi ce-ți trece prin minte.
‎Mă gândeam la mână.
‎- Cum e mâna? ‎- Bine.
‎Mă gândeam să mă duc o vreme la Seattle.
‎- La Seattle? ‎- Da.
‎Într-o călătorie cu mașina. ‎Ai putea veni și tu.
‎Am putea călători împreună.
‎Ne-am putea lua ‎o căsuță ieftină pe un teren.
‎Am prieteni acolo ‎care ne-ar ajuta s-o renovăm.
‎Ne-ar prinde bine, Martha.
‎Ne-ar face foarte bine și mie, și ție. ‎Am schimba peisajul.
‎Adică…
‎Hai să mergem…
‎Eu zic să mergem.
‎Mi-e dor de tine.
‎- Atinge-mă! ‎- Haide!
‎- Atinge-mă! ‎- Sean.
‎Mi-e dor de tine.
‎E în regulă.
‎Atinge-mă!
‎La dracu'!
‎Scoate ăsta!
‎Clema de la spate.
‎Sean, nu trage așa!
‎- Scoate-i! ‎- O să…
‎Sean, lasă-mă pe mine să-i scot…
‎Lasă-mă pe mine!
‎- Vino încoace! ‎- Haide!
‎Termină!
‎Ascultă-mă…
‎Îi scot eu dacă mă lași o secundă.
‎Băga-mi-aș!
‎Stai, scuze. Lasă-mă… o clipă.
‎Dă-o în mă-sa! Acum nu mai vreau eu.
‎13 IANUARIE
‎Salut, Chris!
‎Frate, ce rău îmi pare…
‎Da, asta e… Nu, stai…
‎Habar n-am cum e. Nici nu-mi pot închipui…
‎Da. Auzi? Am nevoie…
‎Am nevoie să-mi iei mașina înapoi. ‎Și să-mi dai banii pe ea.
‎Și apoi s-o vinzi.
‎- Da? ‎- Te pot ajuta s-o vinzi.
‎O să dureze vreo două luni…
‎Nu, îmi trebuie acum. Sunt lefter.
‎N-am cum să te ajut.
‎După ce vând mașina, ‎nu mai pot face nimic.
‎Dar n-am mers cu ea șase luni. E ca nouă.
‎- Înțeleg… ‎- Chris, am mare nevoie.
‎Șeful meu… Bine.
‎Vreau s-o faci acum.
‎- Bine. ‎- Scuză-mă!
‎Ei bine, ar fi… Aș putea s-o fac dacă…
‎Mașina e periculoasă?
‎E cumva… Are vreo problemă?
‎- Dacă e periculoasă… ‎- Poți s-o restitui.
‎Și cum facem?
‎În caz de accident, ‎aș putea găsi o soluție.
‎- Hai s-o facem! ‎- Bine.
‎Căutați ceva despre lăstari?
‎Am o carte mai bună decât aia.
‎Ia uitați!
‎- Nu, asta. Da. ‎- Asta?
‎- Mulțumesc. ‎- Cu plăcere.
‎Bună!
‎Trebuie să vorbim despre mama.
‎A îmbătrânit cinci ani în trei luni. ‎Era să dea foc casei.
‎E vina mea?
‎Nu răspunzi la telefon nici când te sună ‎să-ți spună că arde casa.
‎Și te-a trimis la mine, nu?
‎Nu știu de ce mă băgați la mijloc.
‎Mă sună mereu în ședință…
‎- Credeam că ți-ai dat demisia. ‎- Ce?
‎- Așa a zis Chris. ‎- N-am vorbit cu Chris.
‎A vorbit Sean cu el ‎când a înapoiat mașina.
‎Poftim?
‎Ăsta e al tău. Și…
‎- Nu e al meu. ‎- Era în mașină.
‎Am găsit și o rolă de film.
‎Ți-am scos astea.
‎Trebuie să plec. Am ceva de lucru. Pa!
‎- Te iubesc. ‎- Și eu.
‎Nu mi-aș face griji.
‎Vor s-o omoare pe tipă. ‎Când faci asemenea greșeli,
‎cazul e câștigat, ‎cu închisoare între 2 și 8 ani.
‎E o neglijență majoră. N-a chemat ‎ambulanța când copilul a fost în pericol,
‎iar asta ajunge ca s-o închidă.
‎Bine.
‎Dacă voi fi penalista voastră ‎și depuneți mărturie,
‎cazul e ca și câștigat.
‎Dacă vreți ‎să-i intentați și un proces civil,
‎vă găsesc pe cineva de încredere ‎care să vă ajute.
‎Aveți șanse de câștig în amândouă.
‎Ați putea câștiga câteva milioane.
‎Știi ce e cu podul ăsta?
‎Podul ăsta de pe perete.
‎- Nu. ‎- Are o poveste deosebită.
‎În anii '40, s-a prăbușit la pământ.
‎O catastrofă. ‎Era al treilea pod ca mărime din SUA.
‎Erau podurile Golden Gate, ‎George Washington și Tacoma.
‎În anii '40, se prăbușesc unele lucruri, ‎iar ei nu-și dau seama de ce.
‎Aduc mulți specialiști,
‎matematicieni, oameni de știință, ‎dar nimic.
‎Au verificat fundațiile, ‎cablul de suspensie…
‎Părea totul în regulă.
‎La un moment dat, ‎un om de știință zice „rezonanță”.
‎Poftim?
‎- Rezonanță. Știi ce e? ‎- Nu.
‎Rezonanța e…
‎Fiecare obiect solid ‎are o vibrație proprie.
‎Când cele din exterior ‎și interior coincid, avem rezonanță.
‎Uneori rezonanța poate fi așa puternică, ‎încât poate să dărâme un pod.
‎- Se întâmplă adesea? ‎- Nu…
‎Știi leagănele din parc ‎care se mișcă singure?
‎E din cauza rezonanței. Mulțumesc.
‎Pentru tot.
‎- Orice ai nevoie… ‎- Bine.
‎Trebuie să plec.
‎Bine, chem un taxi.
‎- Luăm imediat un taxi. ‎- Nu, plec. Îmi pare rău.
‎Ce rahat!
‎Bună seara! Pe strada Chrystie, vă rog. ‎Cât mai repede. Mulțumesc.
‎VA FI DECLARATĂ VINOVATĂ?
‎5 CAPETE DE ACUZARE: NEGLIJENȚĂ
‎2 CAPETE: CONDUITĂ NEPROFESIONALĂ
‎1 CAP DE ACUZARE: OMOR DIN CULPĂ
‎CAUZA PENALĂ A EVEI WOODWARD ‎ÎNFIERBÂNTĂ SPIRITELE
‎Te-ai distrat bine?
‎- Da. ‎- Da?
‎Tu unde ai fost?
‎- Ai forat? ‎- Da.
‎Robert zice ‎că nu te-a văzut de trei săptămâni.
‎Deci ce ai forat?
‎Nu trebuie să mă minți.
‎Tu m-ai mințit.
‎Ești o mincinoasă nenorocită.
‎Jigodia dracului!
‎Ești o jigodie și o mincinoasă.
‎O mincinoasă de doi bani. ‎O paiață nenorocită.
‎O paiață și o mincinoasă, jigodie!
‎5 FEBRUARIE
‎- Hei! ‎- Scuze!
‎- Ce dracu', Chris? ‎- Iartă-mă!
‎- Ai uitat de mine? ‎- Scuze. Vezi că alunecă. Ai grijă!
‎De-abia așteptai ‎să intri în casa mamei mele?
‎Practic, alergai. Bine.
‎E verișoara mea?
‎Nu se poate.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎- Ce faci aici? ‎- Nu ne vedem de-o viață.
‎- Da. ‎- Incredibil.
‎M-a rugat mama ta să… Intrați!
‎- E în bucătărie. ‎- Bine.
‎Bună ziua! Da… Rață.
‎- Da. ‎- Arată grozav.
‎Vrei s-o ung eu?
‎- Te pricepi? ‎- Da, mă pricep.
‎- Ține. Mulțumesc. ‎- Mersi. Îl iau pe ăsta.
‎Te pot ajuta cu salata?
‎Da, n-ar fi rău.
‎- Fă salata, dar n-o mânca. Fă-o! ‎- Bine. E proaspătă.
‎Da, e proaspătă.
‎Cum preferi s-o tai? ‎În bucăți mai mari, mai mici?
‎- Nu prea mari. ‎- Bine.
‎Dar nici prea mici.
‎Bună, draga mea!
‎- Ce faci? ‎- Bine. Unde e Martha?
‎Vine și ea.
‎Singură?
‎Nu știu.
‎O bag la loc?
‎Ai uns-o deja?
‎- Bine. ‎- Pui ceva la cale?
‎Ce? Nu, nimic.
‎- Pui ceva la cale. ‎- Poftim?
‎Pui ceva la cale.
‎Am invitat-o pe Suzanne ‎doar pentru consultanță juridică.
‎Pentru ce?
‎- Mi-ai găsit cheile! ‎- Da.
‎Erau în castron. Nostim.
‎Altceva?
‎- Nu. Nu acum. ‎- Ești bine?
‎- Da? ‎- Vrei să bei ceva? Un ceai? Poftim!
‎Nu, nimic, mulțumesc.
‎- Uite-o pe Liz! ‎- Nu-mi spune așa!
‎- Salut! Ce faci? ‎- Bună, draga mea!
‎- Ce faci? Bună! ‎- Sunt pentru tine.
‎- Cred că e floarea-soarelui. ‎- Frumos. Sunt crizanteme!
‎Ți-am adus ceva…
‎- E pentru mine? ‎- Au zis că se aprinde.
‎- Cu ce pot să vă ajut? ‎- Minunat.
‎Hei, ai grijă pe unde calci!
‎- Cum ai reușit? ‎- Probabil înainte să intru. Șterg eu.
‎O fi călcat în propriul rahat.
‎Veniți în sufragerie! N-arată frumos?
‎- Bună! ‎- Bună!
‎- Da, arată frumos. Bună! ‎- Ce mai faci?
‎Mă bucur să te văd. Și pe tine, Chris.
‎- Am făcut mici schimbări. ‎- Arată frumos.
‎- Vrei să știi ce anume? ‎- Nu neapărat.
‎Bine. O să fac o demonstrație. ‎Vedeți scaunul ăsta izolat?
‎- Da. ‎- Pare singur și trist, nu-i așa?
‎Găsesc o pernuță colorată și veselă,
‎o pun acolo și uitați ce frumusețe!
‎Da. Vrei să stai jos?
‎- Vezi? ‎- Da. Vrei să iei loc?
‎Am amenajat și alte case.
‎Nu pe bani. Din pasiune. Pentru prieteni.
‎- Mă duc să pun masa? ‎- Bine.
‎- Deci… ‎- Martha?
‎- Ai nevoie de o perie? ‎- O perie? Nu.
‎Nu? Bine. Și ai o ținută adorabilă.
‎Nu așa elegantă, ‎cum credeam că vei fi pentru ocazia asta.
‎Ocazie?
‎- Chris, ai ceva de băut? ‎- Mă duc să le pun în apă.
‎- Un mic toast. ‎- Bine.
‎- În cinstea voastră! ‎- Un toast?
‎Că ați ieșit din casă.
‎- Ați reușit… ‎- Știu. Noroc!
‎- Să vă simțiți mai bine! ‎- Sean.
‎- Bună! Suzanne. ‎- Verișoara?
‎- Da, îmi pare bine. ‎- Și mie.
‎Zilele trecute, ‎tipul de la biserică spunea ceva…
‎- Tipul? Pastorul? ‎- Pastorul.
‎Ținea un fel de predică.
‎Și a zis…
‎ceva profund.
‎A zis: „Timpul vindecă toate rănile.” ‎Și m-am gândit: „Da.
‎Sună bine.”
‎Ce mai faci în timpul liber? Mai cânți?
‎Nu, nu mai cânt de mult. Doar muncesc.
‎Acum cânt doar dacă mă plătesc, așa că…
‎- La biserică? ‎- Da.
‎Interesant!
‎- Un alt tip de scenă, clar. ‎- Exact.
‎Enoriași.
‎Da, exact. Mai bine decât fanii.
‎- E același lucru. ‎- Așa e.
‎- Era o trupă bună. ‎- Mersi.
‎- Momentul potrivit pentru trupă. ‎- Da.
‎- Reînvierea muzicii grunge… ‎- Frate!
‎Ce nebunie! Erau și The White Stripes, nu?
‎- Exact, Stripes. Cine mai era? ‎- The Hives.
‎Hives, Strokes, Beck.
‎Nu, Beck e diferit. E mai liniștit. ‎Voi erați mai cu tupeu.
‎Care era faza cu Stripes?
‎- Ai nevoie de ajutor? ‎- Stripes erau…
‎- Te ajut? ‎- Nu. M-am dus să mai iau un pahar.
‎Cum era? Erau frați…
‎Erau soți… Erau frați…
‎Se dădeau drept soră și frate
‎sau drept soț și soție?
‎- Stripes? ‎- Da.
‎Era o chestie cu ei.
‎- Cine-s? ‎- Tare.
‎- The White Stripes? ‎- E o trupă?
‎Ești nostimă.
‎- Nu știi cine-s The White Stripes? ‎- Nu.
‎- Pe bune? ‎- E…
‎- Nu. The White Stripes? ‎- Nu pot să cred!
‎Haide! În 2001 și 2002 ‎ai trăit în peșteră?
‎Au făcut și o reclamă la Cola. ‎„Seven Nation Army”.
‎- Mamă, ce cântec! ‎- Da.
‎- Da. Știu cântecul ăla. ‎- Da.
‎- Îl cântă la… ‎- Da.
‎Povestea lor e următoarea: ‎sunt doi membri în trupă,
‎un băiat și o fată. ‎Pe băiat îl cheamă Jack White.
‎- Pe fată o cheamă… ‎- Meg.
‎Meg. Și au o trupă, dar trupa lor e…
‎Sunt și un cuplu…
‎Sunt un cuplu, ‎dar le spun tuturor că-s frate și soră.
‎Când, de fapt, sunt căsătoriți. ‎Și se despart sub ochii lumii.
‎Ca Sonny și Cher.
‎Te uiți la ei ‎și toată lumea se întreabă: „Doamne!
‎Se ceartă?” Nu mai ascultă nimeni muzica.
‎- Te interesează bârfa. ‎- Exact.
‎Nu muzica.
‎Când vezi un cuplu cântând,
‎nu te mai gândești la cântec, ‎la instrumente,
‎te gândești: ‎„Și-o trag? Unde s-au cunoscut? Au copii?”
‎E groaznic.
‎Dar cu Donny și Marie e exact pe dos.
‎Da, dar muzica lor era de rahat, ‎așa că nu-ți păsa de ei.
‎Dar nu voiai să te gândești și la altceva.
‎Da. Dacă mai cântau și prost, ‎și erau și frați…
‎Exact ce spuneam.
‎Deci ce s-a ales de trupa ta?
‎A fost o prostie. Am crescut cu toții ‎și ne-am văzut de viața noastră.
‎- Ați încercat alte trupe, stiluri noi? ‎- Nu.
‎Cică să mă duc și să fac copii, ‎că n-aveam timp de-așa ceva.
‎- Mă tratau ca pe un puști. ‎- Restul trupei?
‎Da. Nu mi-a plăcut cum mi-a vorbit el.
‎- Dar era mai mare decât tine. ‎- Da, dar mă trata de sus.
‎În genul: „Sunt mai bun decât tine, ‎fiindcă eu am copii.”
‎Da, n-ar fi corect.
‎Exact. Ce contează?
‎- Nu-ți schimbă viața. ‎- Nu, să faci așa ceva.
‎Când ești așa de tânăr ‎și vrei să te afirmi?
‎- Nu. Are logică. ‎- De ce vorbești pe tonul ăsta?
‎- Ce ai? ‎- Pe ce ton?
‎- Martha, vorbeam și noi… ‎- Ce e? Eram de acord cu el.
‎Da, și noi eram de acord. ‎Toată lumea era de acord.
‎- Deci care e problema? ‎- Problema?
‎Nu te lua de el! Stăteam de vorbă…
‎Despre chestii mai ușurele, atâta tot.
‎Da. Mai ușurele.
‎Da.
‎Bine.
‎Îmi cer scuze. Nu mi-am dat seama.
‎- N-am vrut să spun „copil”. ‎- Doamne!
‎Ce căutăm aici? E total aiurea. La dracu'!
‎Dacă tot ai întrebat…
‎M-am consultat cu Suzanne despre…
‎- Despre ce? ‎- Despre caz.
‎Tu ești procurorul?
‎- Da. ‎- Da, e o juristă excelentă.
‎Și e rudă cu noi.
‎Ne iubește. A venit să se asigure ‎că obținem ce trebuie.
‎Cazul e ca și câștigat. ‎Lumea o urăște pe femeia asta.
‎Exact. Și nu vreau să te judece pe tine.
‎- Cine? ‎- Lumea.
‎„Lumea.” Adică Judith?
‎- Eu zic… ‎- Taci dracu', Chris!
‎Dacă vorbești de ea… ‎M-am dus să-mi cumpăr un măr.
‎După 20 de minute, ‎eram tot în magazin, cu același măr.
‎Știu căci m-am întâlnit cu el. ‎După 25 de minute, nu?
‎Mi-a luat un minut să-mi iau un măr, ‎din zona rece,
‎iar în rest am rămas blocată, ‎năucită, interogată de prietena ta,
‎întrebându-mă ce dracu' vrea ‎de la viața mea.
‎Și-ți faci griji că mă judecă lumea?
‎Martha.
‎Iar problema nu e că mă judecă,
‎ci că vrei să aibă ‎o anumită părere despre mine.
‎Vrei să mă manevrezi.
‎- Ai nevoie de psiholog! ‎- Ba nu. Mersi, Anita.
‎- Gata!. ‎- Ba ai. Nesimțito!
‎Ce contează ce cred ceilalți? ‎E vorba de mine, de trupul meu.
‎E vorba de mine, înțelegi?
‎Da, înțeleg, draga mea.
‎Dar te-ai gândit să mergi la proces?
‎- Nu merg la niciun proces. ‎- De ce, scumpo?
‎Trebuie să plătească pentru incompetență.
‎- E vorba de bani? ‎- Nu!
‎E vorba despre ce zice lumea?
‎E vorba de tine.
‎Și de faptul că trebuie ‎să înfrunți problema.
‎O înfrunt. Înfrunt problema! O înfrunt!
‎Eu nu cred că o înfrunți. ‎Avem nevoie de dreptate.
‎Nu. Tu ai nevoie. Tu vrei asta. ‎Tu vrei să faci așa ceva!
‎Eu nu fac așa ceva! E ceea ce vrei tu!
‎Martha, dacă ai fi făcut cum ți-am zis,
‎ți-ai fi ținut copilul în brațe acum.
‎Știi ceva? Ție…
‎Ție îți e rușine.
‎Îți e foarte rușine cu mine.
‎Ți-e rușine pentru că am dat greș. ‎„Ce dezonoare!
‎Vai, ce dezonoare!”
‎Am dat greș!
‎- Da. ‎- Și ție ți-e rușine.
‎Și mi-e rușine de mine.
‎Că n-am fost o mamă bună,
‎ca să te învăț să-ți aperi interesele, ‎pentru Dumnezeu!
‎Și să înfrunți problema. ‎Așa cum m-a învățat pe mine mama.
‎Când tata a fost trimis în lagăr, ‎mama a găsit o colibă goală,
‎unde a intrat și m-a născut pe mine.
‎Fără ajutorul nimănui.
‎Mă ascundea sub dușumea ‎când ieșea să fure de mâncare,
‎ca să aibă lapte cât să mă țină în viață,
‎dar atât, doar în viață.
‎Fără să am puterea de a plânge, ‎ca să nu fim prinse.
‎Când m-a dus la doctor, în cele din urmă, ‎el i-a zis să renunțe la mine.
‎Că nu eram…
‎destul de puternică să supraviețuiesc.
‎La insistențele ei,
‎m-a ridicat de picioare și m-a ținut ‎cu capul în jos, ca pe un pui, și a zis:
‎„Dacă încearcă să-și ridice capul,
‎sunt speranțe.”
‎Și știi ce am făcut, Martha?
‎Mi-am ridicat capul.
‎Asta îți cer și eu acum să faci.
‎Ridică-ți capul și luptă, ce Dumnezeu!
‎Du-te și înfrunt-o pe femeia aia!
‎Spune-i prin ce treci ‎și cum te simți acum.
‎Trebuie s-o faci, Martha. ‎Trebuie să-ți cunoască adevărul.
‎Altfel, n-o să treci niciodată peste asta.
‎N-o să poți să mergi mai departe.
‎Trebuie să treci peste asta, Martha.
‎Încetează!
‎Mă duc să fac un ceai. ‎Știu că tata face mereu ceai când…
‎Când fiicele lui îl urăsc?
‎Cred că Martha o ia de la capăt.
‎Bine. Îmi cer scuze…
‎Nu te-am plăcut niciodată.
‎- Nu fiindcă ești sărac. ‎- Nu, fiindcă sunt…
‎Fiindcă nu sunt un intelectual ‎și… nu folosesc cuvinte pompoase.
‎Sunt grosolan și…
‎Uite un cuvânt din Scrabble, „rudimentar”.
‎Ce vrei?
‎Ce vreau? Vreau să…
‎Probabil să mă duc acasă. ‎Da, asta îmi doresc cel mai mult.
‎Și de ce nu te duci?
‎Nu toți trăim așa, să știi…
‎Ia-l și…
‎nu te mai întoarce!
‎Spune-i Marthei… Spune-i ce vrei tu.
‎Că s-a îmbolnăvit tatăl tău ‎sau că te-ai îndrăgostit de alta.
‎Nu mă interesează.
‎Dar ai grijă să știe că nu te mai întorci.
‎Am găsit un căcăcios mic.
‎Care sparge chefuri.
‎Da.
‎Voiam să-ți zic că nu știam
‎că nu ți-a zis c-o să fiu și eu.
‎Nu-i nimic.
‎Preferi pisicile sau câinii?
‎- Pisicile. ‎- Da?
‎Și eu prefer pisicile.
‎Aiurea!
‎Știi care e micul dejun preferat ‎al pisicilor?
‎- Care? ‎- Fulgii.
‎Te amuză prea tare gluma asta.
‎Păcat că nu ne-am cunoscut înainte.
‎Așa e.
‎Ai fost la Seattle?
‎- Nu. Tu? ‎- Da.
‎Mă duc acolo acum.
‎E frumos.
‎Sunt convinsă.
‎22 MARTIE
‎Procesul de omor din culpă ‎al moașei promotoare a nașterii acasă,
‎Eva Woodward, ‎se va încheia astăzi la tribunal.
‎Femeia de 45 de ani ‎e acuzată de moartea unui nou-născut…
‎Bine. Mulțumesc.
‎Ar fi putut să spună… ‎O clipă. Bună, Martha!
‎Mulțumesc că ai acceptat.
‎Te asigur că va ajunge la închisoare.
‎- Va fi floare la ureche. ‎- Știu.
‎Ridicați-vă!
‎Atențiune!
‎Toți cei care vor să se prezinte ‎în fața judecătorului Spencer,
‎care prezidează ținutul Suffolk cu jurații ‎acestui tribunal, să vină aproape,
‎să fie atenți și vor fi ascultați.
‎Dumnezeu să apere statul Massachusetts!
‎Curtea s-a întrunit. Puteți să luați loc.
‎Ieri am ascultat pledoaria ‎statului împotriva Evei Woodward.
‎Sarcina probei îi revine procurorului.
‎De aceea va începe acuzarea. ‎Puteți chema primul martor.
‎Dle judecător, ‎statul o cheamă pe Martha Weiss.
‎Dră Weiss, ‎vă rog să jurați în fața grefierului.
‎Stați acolo, vă rog.
‎Ridicați mâna dreaptă!
‎Jurați să spuneți adevărul ‎și numai adevărul?
‎- Jur. ‎- Spuneți-vă numele!
‎Martha Weiss.
‎- Se poate, dle judecător? ‎- Da.
‎Puteți spune curții
‎cum a devenit pârâta ‎moașă la nașterea copilului dv.?
‎A venit în locul moașei inițiale
‎care n-a putut ajunge la timp.
‎Dar nu ați fost bucuroasă ‎când ați auzit că vine ea,
‎în locul moașei alese, Barbara.
‎N-o cunoșteam, dar nu m-a deranjat.
‎Aveați încredere că vă ajută să nașteți.
‎- Da. ‎- Pot să vă întreb de ce?
‎Fiindcă Barbara avea încredere în ea ‎și era calificată, bănuiesc.
‎În timpul travaliului, ‎dra Woodward i-a ascultat inima,
‎să vadă dacă fetița e bine ‎și suportă travaliul?
‎Da.
‎Prima oară când i-a verificat ‎bătăile inimii, erau puternice, nu?
‎Da, așa e.
‎De câte ori i-a verificat ritmul cardiac?
‎Cred că de vreo trei ori.
‎- De trei ori? ‎- Da.
‎- Atât? Doar de trei ori? ‎- Da.
‎- Apoi v-a zis să intrați în cadă. ‎- Da.
‎I-a ascultat bătăile inimii ‎și când erați în cadă?
‎- Nu. ‎- Stați să înțeleg.
‎Există o perioadă de timp relevantă, ‎în cadă,
‎când nu e monitorizat ‎ritmul cardiac al copilului.
‎Da.
‎V-a informat cât se poate de clar ‎că un ritm cardiac scăzut
‎putea însemna o stare de suferință ‎ce poate duce la deces?
‎Nu mi-a spus asta.
‎Dacă ați fi cunoscut riscul, ‎ați fi cerut să mergeți la spital?
‎Sigur că aș fi vrut să știu.
‎- I-ați fi făcut vreun rău copilului? ‎- Sigur că nu.
‎Nu. Într-unul dintre cele mai dificile ‎momente ale vieții dv.,
‎în timpul unui travaliu greu,
‎femeia în care v-ați hotărât ‎să vă încredeți,
‎care a asistat la sute de nașteri și are ‎mult mai multă experiență decât dv.,
‎vă spune: ‎„Trebuie să mergeți imediat la spital.”
‎V-ați fi dus? Da sau nu?
‎Da, m-aș fi dus.
‎Nu mai am întrebări, dle judecător.
‎Dle Lane, puteți interoga martora.
‎Mulțumesc, dle judecător.
‎Dați-mi voie să vă spun ‎că îmi pare rău pentru pierderea dv.
‎Mulțumesc.
‎Pot să întreb ‎de ce ați ales să nașteți acasă?
‎Voiam să aleagă copilul ‎când vrea să se nască.
‎E corect când spun ‎că erați practic hotărâtă
‎să nașteți acasă, că țineați s-o faceți?
‎- Da. ‎- Și partenerul dv. era de acord?
‎Am luat decizia împreună, da.
‎Știați amândoi că, în cazul unor probleme,
‎va trebui să mergeți la spital ‎pentru naștere, corect?
‎Sigur, da.
‎Fiindcă știați că, la spital, ‎dacă ar fi survenit vreo problemă,
‎- …ar fi avut dotări… ‎- Da, știam.
‎…și personal specializat.
‎- Corect? ‎- Da.
‎Și, totuși, când au apărut complicațiile
‎și moașa v-a recomandat ‎să vă gândiți să mergeți la spital,
‎din cauza unei aritmii, ‎ați hotărât să rămâneți acasă.
‎Da, dar nu mi-a zis asta. Nu.
‎Ați zis mai devreme ‎că aveați încredere în moașă.
‎- Da, așa am zis. ‎- Da. Și în soțul dv.?
‎- În partenerul meu? ‎- Da.
‎Da, am… Aveam.
‎Pentru că partenerul dv. a declarat
‎că moașa v-a recomandat cu tărie ‎să mergeți la spital.
‎Ziceți că sunteți o echipă.
‎Când soțul dv. v-a rugat ‎să mergeți la spital, ați refuzat.
‎E corect?
‎Eu voiam să rămân acasă.
‎I-ați spus în mod categoric soțului dv.
‎că nu vreți să mergeți la spital?
‎Da, i-am zis.
‎La câteva secunde după naștere,
‎fetița respira greu
‎sau avea ceva care să vă facă ‎să credeți că sunt probleme?
‎- Nu… ‎- Ați auzit-o plângând?
‎- Puțin. ‎- Ați ținut-o în brațe?
‎- Da, am ținut-o… ‎- Avea trupul cald sau rece?
‎Nu-mi amintesc.
‎Nu vă amintiți? Ați observat ceva ciudat?
‎N-ați observat ‎că i se învinețesc picioarele?
‎- Nu m-am uitat la picioare. ‎- V-ați uitat la mâini?
‎Nu.
‎Nu v-ați uitat la mâini și la picioare. ‎Ați văzut culoarea ochilor?
‎Ați văzut dacă avea părul blond
‎sau negru, mult păr sau deloc?
‎Da…
‎- Poftim? ‎- Avea părul negru. Da.
‎Avea părul negru. Da.
‎Ați mai observat ceva?
‎Avea degetele lungi la mâini ‎și la picioare? Avea zece degete…
‎- Am zis că m-am uitat la fața ei. ‎- V-ați uitat la față.
‎Da.
‎Ce ați simțit ‎când v-ați ținut copilul în brațe?
‎Ce am simțit?
‎Da, ce ați simțit când v-ați ținut ‎în brațe copilul nou-născut?
‎Mirosea a mere.
‎Întrebam dacă ați simțit ‎că era un bebeluș sănătos.
‎Da, era.
‎Da.
‎Dacă ar fi fost vorba ‎de sindromul de moarte subită infantilă…
‎Obiecție, dle judecător!
‎N-a fost stabilit ‎drept cauză definitivă a morții.
‎Să decidă jurații, nu martora.
‎Aș dori să aud declarația martorei ‎referitor la starea ei de spirit.
‎Dacă vă simțiți în stare să răspundeți, ‎aș dori s-o faceți.
‎Pot să fac o pauză, un minut?
‎Dle Lane?
‎Nu mai am întrebări, dle judecător.
‎Curtea se retrage până după-amiază.
‎- Mulțumesc. ‎- Procesul va continua după pauză.
‎Ridicați-vă!
‎Pot să vă ajut?
‎Aveți cumva niște poze pe numele Weiss?
‎Weiss…
‎Da.
‎Am pregătit negativele,
‎dar nu le-am scos ‎pentru că n-a mai venit nimeni.
‎- Vreți să le vedeți? ‎- Da, se poate?
‎Sigur.
‎Poftim.
‎- Puteți să le developați acum? ‎- Sigur.
‎Durează câteva clipe.
‎Mă întorc imediat.
‎Vai, Doamne!
‎Doamne…
‎Dle judecător, aș dori să depun la dosar ‎câteva documente care prezintă
‎unele contradicții ‎în afirmațiile anterioare ale acuzării.
‎- Aș putea vorbi cu judecătorul? ‎- Direct?
‎- Da. ‎- De obicei, nu este permis.
‎Știu. L-ați putea întreba?
‎- Îl întreb. ‎- Mulțumesc.
‎Așteptați aici!
‎Dle judecător, dra Weiss ar dori ‎să se adreseze instanței.
‎Nu se obișnuiește, ‎dar aș dori să aud ce are de spus.
‎Dră Weiss, ‎doriți să vă adresați instanței?
‎Da, mulțumesc.
‎Această femeie…
‎nu mi-a vătămat fetița în mod intenționat.
‎A vrut doar să ajute ‎la nașterea unui copil sănătos.
‎Și nu cred că e vina ta.
‎Nu cred că e vina ei.
‎Și îți mulțumesc.
‎Poate că a existat un motiv pentru ce ‎s-a întâmplat, dar nu-l vom găsi aici.
‎Și, dacă vin aici ‎și cer despăgubiri sau bani,
‎atunci…
‎declar că pot fi despăgubită, ‎ceea ce nu e adevărat.
‎Nu pot s-o aduc înapoi.
‎Nici banii, ‎nici verdictele sau sentințele nu pot…
‎Nu pot să-mi redea ce…
‎Cum pot să transfer durerea mea altcuiva?
‎Cuiva care a suferit deja?
‎Și știu că ea n-ar dori acest lucru.
‎Deloc.
‎Nu de-aia a venit fiica mea pe lumea asta,
‎cât timp fost în viață.
‎Atâta am avut de spus. Mulțumesc.
‎- Mulțumim, dră Weiss. ‎- Ridicați-vă!
‎Un panou. Și el s-a uitat, iar eu: ‎„Ce e? Era dintr-un desen.”
‎Îmi amintesc, ‎fiindcă era verde fosforescent.
‎- Da, îți mai amintești, mamă? ‎- Mulțumesc.
‎Dar n-am comandat asta.
‎Ba da, mamă.
‎- Da? ‎- Chec cu mac și lămâie, preferatul tău.
‎Nu-mi place checul cu mac și lămâie.
‎- Vai, Doamne! ‎- Nu.
‎Nu?
‎- Bine. ‎- Jerry Thompson.
‎Jerry Thompson.
‎- Atunci a fost. ‎- Da.
‎- Într-un an ne-am dus la petrecere.
‎Un tip mai mare dădea petrecere ‎și am plecat pe furiș de acasă.
‎Scuze, acum știi.
‎Și ne-am îmbrăcat ca două acadele.
‎Da!
‎Nu, pentru că tu ne-ai făcut ‎costumele de Ziua Recunoștinței.
‎Ce-ți mai amintești?
‎3 APRILIE
‎Lucy!
‎Luce!
‎Lucianna!
‎Scumpo.
‎E ora mesei.
‎Coboară! Trebuie să mâncăm, gândăcel.
‎Bine.
‎Hopa!
‎Mi-e foame. Ce avem la cină?
‎Mâncarea ta preferată.
‎Înghețată pe băț?
‎Tacos?
‎Nu.
‎Sandviș cu jeleu?
‎Nici vorbă.
‎Floricele?
‎Atunci, nu mi-e foame.
‎Vrei să dai fuga înăuntru?
‎Dacă dv. sau un cunoscut de-al dv. ‎a suferit un necaz
‎sau se confruntă ‎cu probleme de sănătate mintală
‎și are nevoie de ajutor ‎în accesarea resurselor de criză,
‎VIZITAȚI WWW.WANNATALKABOUTIT.COM
‎Subtitrarea: Aurelia Costache