NETFLIX PRESENTERAR
Upp!
Tommy, ta upp den!
Han gör en stor grej av alla lyft. Du tog in honom.
Tar alla pelare fyra dar blir den försenad ett halvår.
Det är din kille.
Du måste lugna ner dig.
Jag lovade min dotter att hon får gå först över bron.
-Hon som inte har fötts än? -Just det.
Gå upp!
Varför kommer du ner igen? Ta bort honom härifrån.
-Hur mår Martha? -Bra. Hon mår alltid bra.
-Vad är klockan? -Tre.
Mark och Wendell tar rast nu.
Okej.
Du får skriva på Jimmys tidkort i morgon.
-I morgon. -Okej.
EN FLICKA
Sparkar hon mycket?
Är hon…
Ja. Hon rör sig mycket nu.
-Ursäkta? -Ligger hon högt, eller lågt?
Hon är lite sen.
-Det är inte värst behagligt. -Du har tur.
Det är verkligen så snällt.
-Ja. -Tack. Vi får se hur det går.
Fan.
Först måste du…
…skriva på här.
Initialerna.
Datumet.
Du glömde signera här nere.
-Initialerna. Bredvid… -Om ni klarar er nu, så går jag.
-Hej då, syrran. -Tack.
-Hej då. -Vi ses sen.
Älskar dig. Vi ses hemma.
-Okej. -Lycka till.
Och sedan ska du…
Bara en signatur, längst ner.
Sedan är det klart. Ni har en bil.
-Tack, Chris. -Javisst. Det var ett nöje.
Du tackar ju bara för hans provision.
-Tacka mig som köpt den. -Ja.
Tack.
Tack för det.
Grattis. Ni har en bil.
-Bra att du hann. -Grattis. Allt är klart.
Jag har jämt velat fråga
hur du kan bygga en bro när du inte ens kan klockan?
Jättekul. Det var verkligen roligt.
Där inne. De flyttade den. Jag kommer strax.
-Tack, Chris. -Hej då.
Bara en sista sak. Ditt personnummer, här.
-Vad behöver du det för? -Det är bara en säkerhetsgrej.
-Hon gillar dig, men kan inte visa det. -Nej.
-Hon har precis köpt en bil åt oss. -Ja.
Men också för att hon vet att jag skulle kunna köpa den.
Hon vill förminska mig. Inte här. Nästa rum.
Så hon köpte en minibuss. Hon kastrerar mig.
Vilken bra tuta.
Vilken kraft.
Anita var så avundsjuk.
Vem bryr sig vad Anita tycker. Fan ta henne.
-Spelar det någon roll? -Det spelar ingen roll. Men…
Det betyder ingenting. Den där betyder något. Se på den.
Herregud!
Grå, som hennes själ. Underbart.
-Det är hennes andefärg. -Det här är vi nu.
Ja, det är det.
Det här betyder något. Tygsäten betyder något.
Sätesvärmare betyder något, krockkuddar.
-Du kommer att se så bra ut i den. -Ja, den är så rätt för mig.
-Vi tre betyder något. -Ja.
Familjen betyder något. Strunt i vad hon tycker.
Vet du vad som betyder något? Det här är det viktiga.
Ja.
-Jag gjorde nåt till oss. -Herregud.
Så gulligt.
Är de inte…
-Är de uppochner? -De är rättvända.
Nej, de är uppochner.
Jag gjorde så med flit. Det är min dotter.
Skev, intressant, charmig, intelligent.
-Blygsam. -Blygsam, ödmjuk.
-Ska jag ringa henne? -Ja.
-Vill du ha lite vatten eller något? -Nej.
Det går framåt. Du kan väl sätta dig ner?
Ja, om en stund.
Sätt dig.
Nu svarar hon såklart inte.
Hej, Barbara, det är vi igen.
Det är sex minuter mellan värkarna.
Det går… Vi går framåt. Vi hittar vår takt, har en rytm på gång,
och det känns ganska bra.
När då?
Jaså?
Ja, det var ju något nytt, men… Vad gör man?
Okej, håll oss informerade. Vi svarar i telefonen.
Tack.
Okej. Du minns när vi var hos barnmorskan och de sa:
"Vi ändrar saker ibland. Något går kanske inte perfekt,
eller helt enligt planerna, saker kan ändras."
-Nu har vi en ändring. -På vilket sätt?
Barbara har… Hon är mitt i en förlossning.
-Har hon en förlossning? -Minns du Eva?
-Ja, men jag ska föda nu. -Hon var bra.
-Kan du ringa? -Eva?
-Nej, Barbara. Jag vill prata med henne. -Hon är mitt i en födsel nu.
Det är väl jag också.
Ja.
-Inget att flippa ut för. -Det gör jag inte.
-Jag vill bara ha henne här. -Okej.
Hur lång tid tar det? Sa hon det?
Barnet kommer nu, och Barbara kommer när hon kan.
Jag styr inte det.
-Jag vidarebefordrar ju bara. -Nej.
Hon kommer hit när hon kan.
Det är vad jag säger. Ta det bara lugnt.
Vi gör något annat. Vad sägs? Vi dansar lite.
-Kom. -Jag vill inte dansa.
Distrahera mig med något.
Ska jag distrahera dig? Med ett skämt, eller något?
Ja.
Ett skämt om något du gillar. Vad finns det i kylen?
Broccoli? Det finns broccoli i kylen.
Broccolins favoritmusik. Vad är det?
Broccolins favoritmusik?
-Vad? -Brock and roll.
-Nej, då. -Jo, för fan.
-Det passar inte broccoli. -Var tar broccolin en drink?
-Var? -I salladsbaren.
Kom igen, bruden. Kom igen.
Du är så patetisk.
Oj.
-Vad är det? -Okej.
Går vattnet nu?
-Herregud. -Ingen fara.
Vad betyder det?
Var är hon?
-Så där. -Fan.
Nu får vi ut dig.
-Är de här våta? -Nej, det är okej.
-Okej. -Ringer du henne, igen?
-För det här… -Jag ska.
Det gör faktiskt ont nu. Åh, Gud.
Åh, Gud. Fan också.
Se inte på mig så där.
Kom hit.
-Kom, älskling. -Herregud.
Kom hit.
Inte på bollen.
Vill du inte sitta på bollen? Vi fick den för det här.
-Du kan väl göra den där stretchingen? -Skit i stretchingen.
-Försiktigt. -Fan. Jag vill inte.
Varför mår jag illa?
Vill du sitta så där?
Hur är rörelsen, då?
Herregud. Förlåt.
Det här känns konstigt.
Jag måste… Jag mår så illa.
Kan du massera min rygg?
Tack.
Skit också.
Jag spyr kanske.
Du åt inte tillräckligt. Vad kan du få upp?
Jag vet inte. Förlåt.
-Du ser väldigt stilig ut. -Tack.
Och du ser jätterädd ut.
Det är jag inte.
-Inte? -Nej.
-Flippar du ut? -Inte alls.
Dina ögon är så…
…oroliga.
-Det är jag inte. -Ge mig en puss.
En puss?
Inte för mycket.
Nu kommer hon.
Ser du så fort det gick. Det gick ju snabbt.
-Hej. -Hej.
Sex minuter mellan, och vattnet har precis gått.
Oj!
-Så bra. Hur mår du? -Det är okej. Hur är det själv?
-Bra. Har ni pratat med Barbara? -Jadå.
-Bra. Hur är det med dig? -Bara bra.
-Vill du ha vatten? -Nej, tack.
-Är Barbara här? Kommer hon nu? -Vatten?
-Hej, Martha. -Hej.
Förlåt, jag mår så illa. Ger du mig lite vatten?
-Okej. -Tack. Jag behöver det.
Hur går det?
Bra. Men de två senaste värkarna var riktigt intensiva.
-Jag vet… -Tätare.
Ja. Jag mår jätteilla.
-Det… -Jag har inte…
-Har du kräkts? -Nej, hon har inte ätit.
Okej. Du vet…
Det är faktiskt ganska normalt. Det är ett bra tecken.
-Är det? -Det går framåt.
Jag är svettig. Håller du mig?
Du. Jag vet att du väntade dig Barbara,
och det känns konstigt om saker ändras, men jag är jätteglad att vara här.
-Jag stannar hos dig. -Det kommer en till nu.
Herregud.
Okej.
Ska jag bara andas, eller…
-Minns du det här? -Ja.
Okej. Jadå.
Älskling.
Vad fan…
Det här är jättehemskt.
Du är så duktig. Andas.
Du är jätteduktig.
-Har du något smärtlindrande? -Okej.
De kommer och sedan försvinner de, och du följer bara med.
Det är hemskt.
Jag ska bara lyssna på hennes hjärtslag lite snabbt. Okej?
-Och se hur hon klarar födsloarbetet. -Har du vattnet?
Kan du lägga dig ner en liten stund?
-Håller du min hand, eller huvudet? -Ja, visst.
Jag ska bara…
-Har du vattnet där? -Ja.
Jag gnider in det här på magen. Det känns lite kallt.
Vad är det till för? Hjärtslagen?
Ja.
Varför kom det inget vatten?
-Du ska klämma här. -Lyssna.
-Är du okej?
-Hör ni det? -Wow.
-Så tydligt. Jättebra. -Hör du?
-Hon verkar må bra. -Hej, älskling.
Hej, bebisen.
Okej, bra. Jättebra!
-Jag ska göra… -Hörde du?
-Ja. -Martha.
Martha, jag vill att du hasar rumpan hit.
Jag måste… Bara för att se var du…
Var du är. Jag ska se efter där inne.
-Hur öppen du är. -Jag gillar dina glasögon.
Tack så mycket.
-Täta sammandragningar. -Jag borde valt epidural.
De är tätare än sex minuter emellan nu.
-Mycket. -Okej.
-Vadå? -Hon talar om tiden mellan värkarna.
Okej.
Tätare än sex, nu.
Okej, jag flyttar dina ben lite.
Javisst.
Jag för in fingrarna, rör livmoderhalsen.
Ja, det kan vara lite obehagligt.
Okej. Wow.
Du är öppen ungefär sex centimeter.
Och barnet ligger långt ner.
Kommer hon ut nu?
-Hon kommer. Det är bra. -Så snabbt.
-Det är bra. Du är duktig. -Det går så fort.
-Du är så duktig. -Okej.
Ja, jättebra.
Hej.
-Jag mår jätteilla. -Ja.
Nej…
Okej, lyssna…
-Bara andas. -Vänta…
Herregud! Fan också!
Ja.
-Herregud! -Nu händer det.
-Ja. -Det är så hemskt.
-Lyssna. -Det är hemskt.
Martha. Hur skulle det kännas att ligga i badet?
-Vi bör nog ta henne dit. -Vad fan!
-Tappar du upp nu? -Ja.
-Jag stannar här lite. -Vill du ligga i badet?
Det här är hemskt. Fruktansvärt.
-Vill du bada? -Ja, visst. Ja.
-Okej. -Jag kanske spyr nu.
Du är helt väck!
Jag klarar inte av det här. Eva, var är Barbara?
-Jo, det gör du. -Du är snäll, men jag kan inte.
-Du gör det redan. -Herregud. Vad fan?
-Jag kan inte. -Du gör det nu.
Nu ska vi resa oss upp.
Vi ställer oss upp och går in i badrummet. Kom. Kom nu.
Kom igen…
Så, ja.
-Jag kan inte. -Så.
Lägg händerna här. Vi reser dig upp.
-Vi tar en promenad till badrummet. -Ett, två, tre.
-Så där. -Okej.
Jag kan inte.
-Syns min röv? -Luta dig på mig.
-Okej. -Hon är elak.
Nej, du kan gå. Kom igen. Du kan.
-Nu går vi. -Förlåt. Så pinsamt.
Du klarar att gå.
-Så, ja. -Har du gjort det här förut?
Jag har gjort det förut.
-Åh, herregud. -Hur många barn har du?
-En liten flicka. -Jag kommer att spy.
-En flicka? -Jag har en flicka. En dotter.
-Hör du. -Så ont det gör.
Tog du ut soporna? Något luktar konstigt.
Jag tar ut dem. Nu går vi till badrummet, okej?
-Kom här. -Okej.
Okej. Gå in där, få ner henne i badet.
Jag ska ordna med sovrummet, okej?
Det kommer att gå bra.
-Hur går det? -Bra.
-Bra? Okej. -Ja.
Älskling, lyft armarna.
Vad? Jag försöker ju.
Så där.
Det här är så hemskt.
Verkligen intensivt. Jag känner hur jag luktar. Herregud!
-Är vattnet bra? -Kom igen.
Snälla. Varför kan hon inte komma ut nu?
Håll min hand.
-Det här känns bättre. -Ja?
-Kan du fixa lite musik? -Musik?
-Och släck lyset. -Ja.
-Jag älskar dig. -Får jag en puss?
Jag älskar dig!
-Jag älskar dig. Är du okej? -Ja. Fixa musiken.
Okej.
Andas, älskling.
-Jag andas. -Okej.
Det här är så hemskt.
Jag tror att jag skiter på mig.
Vilket intressant ljud.
-Var stilla. -Ja.
Herregud!
Som något som pressas ut. Känner du att du vill krysta nu?
-Jag måste krysta. -Okej. Vi hjälper dig upp ur badet.
-Är det blod? -Kom här.
Det är okej, det är bara lite. Det är ingen fara.
Så, ja. Kom. Vi går in i sovrummet.
Krysta nu, eller…
Nej, inte nu. Vänta. Jag måste göra…
Jag måste se hur öppen du är först.
Bara…
Ja.
Lyft upp. Så där.
Okej.
För tjock.
Okej.
-Okej, Martha? -Ja?
Jag ska kolla livmoderhalsen nu och se var du är, okej?
Jag vet, jag är ledsen. Jag känner barnets huvud.
-Gör du? Hon kommer! -Men ingen livmoderhals här.
Kom igen, älskling.
Du är nog helt utvidgad nu.
-Du är helt öppen. -Lätt för dig, din jävel.
-Martha. -Ja?
Om du vill, kan du krysta nu.
När nästa kommer kan du krysta.
Ge mig två sekunder.
Herregud!
Ja.
Bra.
Duktig flicka.
Det är så bra.
-Bra! -Bra.
Så, ja. Jättebra.
Precis så. Du är ett proffs.
Det här går så bra.
Jag ska bara lyssna snabbt, och se hur barnet klarar av…
…födsloarbetet, okej?
Ja. Vila lite nu, gumman.
-Vila, älskling. -Jag vill bara…
Martha, jag ska flytta dig på sidan, okej?
Jag tror inte att barnet gillar den ställningen.
-Ja. Åt det hållet, tror jag. -På sidan?
-Kom. -Ja.
-Åh, Gud! Hon kommer ut! -Du gör nästa härifrån.
Okej. Det är bra. Krysta mot mig.
Ja.
Okej.
-Okej. -Pressa neråt.
Bra…
Okej…
Är hon här? Var är hon?
Okej, låt oss se.
Bara vila lite nu.
Hjärtfrekvensen kommer inte tillbaka upp som den ska nu.
Vad menar du?
Jag ska bara…
-Vänta lite. -Nej. Vart går du?
Ökar inte hjärtslagen helt?
Det är okej. Vi hade två värkar i rad
där hjärtslagen inte kommit hela vägen, dit jag vill.
Men det är inte utanför det normala.
-Vad är det normala? -Bara…
-Jag ska övervaka de kommande. -Okej.
Om det fortsätter så här kan vi behöva ringa om hjälp.
Och flytta henne.
-Till sjukhuset? -Till sjukhus.
Men jag övervakar det, okej? Du kan gå tillbaka.
-Jag kommer snart. -Men det är okej?
Ja. Det är bra. Gå nu.
-Älskling? Lyssna på mig. -Var är min mamma?
-Lyssna. -Ja, vad är det?
Du är jätteduktig.
Du krystar bra. Du gör mycket. Du har krystat en bra stund.
Vi har kommit långt. Inget fel att åka till sjukhus.
Nej, ge mig stolen. Jag ska inte till sjukhus.
Du bestämmer inte.
-Martha? -Jag ska föda här.
-Hon kommer ut. Ge mig en sekund. -Lyssna.
Du måste få ut barnet nu.
Med den här värken. Krysta med allt du har.
Bra, okej.
Kom igen, jag kan se hennes huvud.
Okej. Fortsätt krysta.
Krysta!
Krysta, Martha.
-Vänta. Snälla. Kom. -Okej.
Okej. Vi ska se hur det ser ut.
Kom igen.
Okej, du måste ringa dem. Ring en ambulans.
Säg att vi har en hemmafödsel, och att barnet är i nöd nu.
-Okej. -Vad menar du?
-Martha, vi måste få ut barnet nu, okej? -Var är telefonen?
Okej? Vi ska göra det nu. Lägg dig ner.
Jag ringer från 423 Formosa. Skicka hit en ambulans för en hemmafödsel.
Vi är mitt i en hemmafödsel, på 423 Formosa.
Ja, snälla. Tack.
-Okej. -Jag försöker!
Vi ska få ut barnet nu. Andas djupt och krysta.
-Krysta nu. -Krysta.
Krysta!
Andas igen, och krysta!
Kom igen, nu.
-Krysta, Martha! -Krysta!
Nej, slappna inte av. Andas. Krysta. Krysta ut barnet nu.
-Okej. -Gör det nu!
Kom igen!
Kom igen, fortsätt! Okej.
Så där, ja!
Nu kommer hon!
Kom igen, gumman!
Kom igen! Ja.
Okej!
Hej!
Duktig flicka. Seså. Hur mår du?
Kom igen. Få höra nu.
Hon är så tyst. Herregud.
Vänta lite. Vänta!
Okej. Hejsan!
Det låter bra. Det låter riktigt bra.
Och färgen är bra.
Hej! Raring, ska du komma till mamma?
Hon är så perfekt.
Okej!
Hej, älskling!
Herregud!
Dina ögon är så vackra.
Hej, gumman.
Jag vet.
Jag ska bara lägga på täcket.
Hej, sötnos.
-Du klarade det. -Så perfekt.
Titta!
-Vilken skönhet. -Herregud.
Det är bra, sötnos.
Hon är så lugn.
Du är det vackraste jag någonsin sett.
Du är det vackraste i världen.
Hej!
Hallå. Min dotter.
Jag måste ta henne. Hon är blå.
-Vad? -Vad?
-Kom här. -Vad menar du?
Kom igen, gumman. Kom igen nu.
Nej!
Kom igen.
-Kom igen. -Vad menar du?
Seså.
Kom igen, lilla gumman. Seså.
Be dem komma hit. Nu.
Seså!
Kom igen, andas! Seså.
Seså, lilla tösen.
Vi är här!
Stanna! Hallå!
Kom!
9 OKTOBER
Hej, ledsen men det är min plats.
-Är jag så läskig? -Nej, inte alls.
Jag bara… Jag var bara…
Min ledighet är slut nu. Om det är okej.
Jösses. Ja, jag går direkt.
-Inga problem. -Tack.
Jätteledsen för det här.
Jag ska bara ta mina grejer.
Så ledsen, igen, för detta.
Vi tar oss inte tid att göra saker längre.
Vi tar oss inte tid att äta, att uppskatta livet.
Jag har en regel om inga smartphones nära mig när jag äter.
Martha, är det du?
Känner du inte igen mig? Jag är din mors vän.
-Ja. -Vi spelar bridge ihop.
-Såklart, ja. -Ja. Och hur är det med dig?
-Bra. Jadå. -Jaså? Ja.
Du vet, din mamma berättar allt för mig.
Jag vet allting.
Gud, det är så hemskt.
Allt är den där bedragarens fel.
Hon kommer att ruttna i fängelset. Jag lovar dig.
Det kommer att få konsekvenser.
Snygg tröja.
Tack.
Varsågod.
Ta på säkerhetsbältet.
-Vill du höra på lite musik? -Nej.
Vad tänker du på?
Inget.
Martha, det är något. Jag vet att du är orolig.
För det här. Du är orolig för vad de ska hitta.
-Vad de ska hitta? -Ja.
Ett glas vin innan vi knullade?
Eller att jag åt sushi?
Eller menar du…dina grejer?
Mina grejer.
Min… Min nykterhet?
Ja, det har ju inte gått mer än…
Det var längesen.
Sex år, fem månader, tre dagar.
Fyra dagar.
Vi har inga teorier om dödsorsaken.
Under den rättsmedicinska obduktionen togs cell- och toxikologiprover
för att se tecken på en infektion,
kromosomavvikelse eller avvikelser i moderkakan.
Vad vi kunde fastslå var att flickan låg i en syrefattig miljö.
I 60 till 70 % av dessa fall hittar vi sällan en bra förklaring.
-Du är ju läkare? Vad heter du? -Dr Ron.
Dr Ron. Du är läkare. En jävla läkare.
Det händer sånt som vi medicinskt inte har svar på.
Barnmorskan ska ställas till svars
och medicinska expertutlåtanden inväntas som…
Och ditt expertutlåtande, då? Du är ju medicinsk expert.
Jag menar, du vet ju ingenting.
Om det kunde ha förhindrats, vems felet är. Du vet inte ett skit.
-Vissa frågor kan jag inte besvara. -Vad kan du besvara, just nu?
Det vi vet är att rättsliga åtgärder har inletts…
Fan!
Förlåt.
-Jag går ut. -Jag är ledsen.
Sånt här kan ta tid.
Var är hon nu?
På bårhuset.
Kan man donera organen?
Nej. Den rättsmedicinska experten har uteslutit det.
Vissa beslutar att…
…ge kroppen till…
…medicinsk vetenskap, utbildningssyften.
Jag beklagar verkligen.
Tack.
-Hur mycket? -Tjugofem dollar.
Varsågod. Tack.
Ni väljer den inskription som ni föredrar.
IVETT VILA I FRID
Din mormor vilar i familjegraven.
-Vad är fel med… -Skrev du det där?
Ja.
-Skrev du det? -Ja.
Det är inte min dotters namn. Yvette.
Först ett "Y" och sist ett "E".
"Yvette."
Förlåt.
Skyll inte på honom. Sean dikterade det.
Ja, mormorsmor, med ungersk stavning. Så hamnar det inte i slutet av namnlistor.
Det är inte alls logiskt, för namnlistor går efter efternamn.
Vi valde ju den amerikanska stavningen för din skull.
Det är en liten detalj, Martha.
-En liten detalj. -Ja.
Ja.
Du har rätt.
Nej, det är en liten detalj.
En liten detalj. För det… Det blir ändå ingen begravning, så…
-Det blir ingen begravning. -Jag menade inte så.
-Och ingen gravsten. -Martha? Jag ändrar stavningen.
-Kan du åtminstone välja en stil? -Allt är bortslösad tid.
Vad?
Martha.
Martha!
-Kan du bara välja en stil? -Martha!
Det är ingen idé, jag donerar kroppen till universitetet, så…
Det här är bara…
Martha!
Totalt slöseri med tid.
Martha! Kom igen!
Kan jag ta en?
Visst, varsågod.
Bara…behåll beställningen, så gör vi några mindre ändringar,
så betalar jag det.
Nej, jag vill betala.
Jag vill betala.
Tack.
Vissa saker kan jag betala.
Sean, rök inte. Du får ett återfall.
-Sean, vart ska du? -Fem minuter.
Fan också.
Sean.
Hon behöver hjälp. Hon vet inte vad hon gör.
Hon gör bara misstag efter misstag.
Därför är det vårt jobb att visa henne vad som är rätt.
Vad betyder det?
Känner du Suzanne? Hennes kusin?
-Nej. -Inte?
Hon är en fenomenal flicka.
Hon har ett jättefint kontor i stan.
Hon sa att hon tar sig an att sköta en civilprocess åt oss,
om jag ger henne all dokumentation.
-Du vill att jag ger dig alla papper. -Precis.
Jag måste prata med Martha om det först.
Verkligen?
Vill du inte att någon ska svara för den här monstrositeten?
Martha klarar inte allt detta nu.
Därför tänkte jag…
…att du kunde ta lite ansvar, för en gångs skull.
Ja, faktiskt.
Jag vill ta det med henne själv, om det är okej.
När då?
Snart.
Det är nog bäst.
Släpp av mig i hörnet. Jag vill gå resten av vägen.
Ska jag inte köra till dörren?
Nej, jag behöver lite luft.
BARNMORSKA RISKERAR FEM ÅR.
HÄXJAKTEN PÅ BARNMORSKOR ELDAS PÅ AV LÄKARNA.
Hej.
Röker du?
Förlåt.
-Haft en bra dag? -Ja.
-Du, då? -Ja, den var bra.
Vi borde prata om en civilprocess.
Vi måste avsluta det.
Jag har återvänt från döden förut. Mörkt, kallt.
Riktigt mörkt och kallt. Nu är hon i mörkret och kylan,
och jag kan inget göra. Det finns inget jag kan göra åt det.
Snälla, Martha.
Jag är inte din mamma.
Jag är din partner. Vi är ett team. Kan vi prata, snälla Martha?
Martha…
…snälla, kom ut.
Jag saknar henne.
Jag saknar henne. Snälla, Martha.
Förlåt. Men du måste lova mig att inte…
Skicka henne inte nånstans.
Snälla.
Lova mig det.
Jag lovar.
Sean sa att jag nog kunde hitta dig här.
Han är utom sig.
Är ni två bästa vänner nu?
Det finns saker vi är överens om.
Har han något val?
Martha, vänta lite. Snälla, Martha.
Jag försöker inte få dig att ändra dig. Det kan jag inte.
Du har tydligen bestämt dig för att ge ditt barn till medicinsk forskning.
Det enda jag ber dig är att när det är över…
…får vi tillbaka henne så att vi kan begrava henne.
Det är allt. Det är det rätta, älskling.
För att du säger det?
Vill du verkligen lägga ditt lilla barns kropp i en massgrav,
som ett djur?
Herregud.
-Är det roligt, tycker du? -Ja. Så lågt.
Martha.
Tack för att du väntat.
Okej.
Varsågod. Skriv under här.
Javisst.
Och en signatur här också.
Det är en till, längst ner.
Hej. Jag söker Suzanne Weiss.
-Rakt fram och till vänster. -Tack.
-Vem är han? -Kl. 17.30-mötet.
-Hejsan. -Hej. Jag är Sean.
-Ja, Carson, väl? -Ja. Elizabeth.
Ja.
Vill du komma in?
-Javisst. -Okej.
Kommer jag lägligt?
Jag glömde papperen. Kommer strax.
-Vi två är ju släkt. -Ja, jag antar det.
Märkligt.
Försöker du få mitt barn att försvinna?
Vi behöver inte rummet. Så…
Vi har ju inget barn.
-Varför är du så kall mot mig? -Kall?
Ja.
Är jag kall?
-Du är kall. -Jaha.
Ja…
…det är du som går ihop med min mamma, så…
Kan du låta den vara?
Martha. Jag vill sätta upp den igen.
Kan du ge mig tavlan?
Sluta.
Fan också.
Hur gick det med handen?
Vill du inte ha äpplet?
Det är brunt.
-Jag vill inte ha det. -Okej.
Vad tänker du på?
Jag tänker väl på min hand.
-Hur är det med den? -Bra.
Jag funderar på att åka till Seattle ett tag.
-Seattle? -Ja.
En biltur. Du kan följa med. Vi kan…
Vi kan göra en resa.
Köpa ett billigt ruckel på lite mark,
och jag har vänner där, som kan hjälpa mig renovera.
Det vore bra för oss.
Så bra. Bra för dig och mig, ett bra miljöombyte.
Jag menar…
Kom igen, vi åker.
Vi borde åka.
Jag saknar dig.
-Rör vid mig. -Kom igen!
-Rör vid mig. -Sean.
Jag saknar dig.
Det är okej.
Rör vid mig.
Fan också!
Ta av dig byxorna.
Knäpp upp där bak.
Sean! Slit inte av dem så. Bara…
-Ta av dem. -Du får…
Sean. Kan du låta mig ta av dem…
Låt mig ta av mig dem!
-Kom här. -Kom igen!
Sluta!
Lyssna på mig.
Jag tar av mig dem, ge mig en sekund.
För helvete!
Förlåt. Låt mig bara… En sekund.
Skit i det. Jag vill inte nu.
13 JANUARI
Hej, Chris. Hallå där.
Jag är verkligen så ledsen.
Ja, det är lugnt… Nej, vänta…
Jag har ingen aning. Kan inte föreställa mig…
Visst. Du, jag vill att du…
Jag vill att du byter ut bilen. Och ger mig pengarna för bilen.
Sen säljer du den.
-Ja? -Jag kan hjälpa dig sälja.
Det tar ett par månader, men…
Nej, jag behöver dem nu. Jag är pank.
Jag kan inget göra. När bilen sålts, kan jag inget göra.
Ja, men jag har inte kört den på sex månader. Den är typ samma.
-Jag förstår. -Chris, jag behöver dem.
Min chef… Okej.
Jag vill att du gör det nu.
-Okej. -Förlåt.
Ja, det finns ju… Jag kan göra det om…
Är bilen farlig?
Är det… Är det något problem…
-Om den är farlig… -Kan den lämnas tillbaka.
Hur ordnar vi det, då?
Om det sker en olycka kan jag få det att funka.
-Då gör vi så. -Okej.
Söker du något om groddande?
Jag har en bättre bok än den.
Testa den här.
-Nej, den. Ja. -Den.
-Tack. -Varsågod.
Hej.
Vi måste prata om mamma.
Hon har åldrats fem år på tre månader. Brände nästan ner huset.
Är det mitt fel?
Du svarade inte när hon ringde för att säga att huset brann.
Så hon skickade hit dig?
-Varför ska ni dra in mig? -När hon ringer är jag i något möte.
-Jag trodde att du slutat. -Vadå?
-Chris sa det. -Jag har inte talat med Chris.
Sean sa ju det när han returnerade bilen.
Vadå?
Det här är ditt. Och…
-Nej, inte mitt. -Det låg i bilen.
Och en filmrulle.
Jag lämnade in den åt er.
Jag måste gå, för jobbet. Hej då.
-Jag älskar dig. -Älskar dig.
Jag skulle inte oroa mig för det.
Folk vill döda henne. Hennes misstag ger nog två till åtta år i fängelse.
Den grova oaktsamheten att inte ringa ambulans i tid åt ett döende barn
är nog för att ge fängelse.
Okej.
Och som ert ombud, har vi med era vittnesmål
så gott som vunnit målet.
Om ni vill stämma henne med ett civilmål
vet jag någon som kan ta det, som jag litar på.
Ni har goda chanser att vinna båda.
Ni kan få miljoner.
Vet du något om bron?
Bron som du har på väggen.
-Nej. -Det finns en historia bakom den.
På fyrtiotalet rasade den i småbitar.
Det är en stor grej. Den tredje största bron i USA.
Vi har Golden Gate, George Washington och så Tacoma.
På fyrtiotalet kollapsade saker och de kunde inte lista ut varför,
och de tog in experter.
Matematiker, forskare, de kunde inte fatta det.
De tittade på fundament, upphängning. Ingenting.
Allting såg bra ut.
Till sist säger en av forskarna "resonans".
Vadå?
-Resonans. Vet du vad det är? -Nej.
Resonans är…
Alla fasta föremål har sin egen vibration.
När den yttre matchar den inre får man resonans.
Ibland kan resonansen vara så kraftfull att den får en bro att rasa.
-Händer det ofta? -Nej, det är som…
När gungor rör sig av sig själva på lekplatsen.
Det är resonans. Tack.
För allt.
-Här för att hjälpa. -Ja.
Jag borde gå.
Jag ringer en taxi.
-Jag ringer. -Nej, jag måste gå. Jag är ledsen.
Skit. Jävla skit.
Hej. Chrystie Street. På en gång. Tack.
BLIR HON FÄLLD?
ÅTALSPUNKTER: VÅRDSLÖSHET
FEL I YRKESUTÖVANDE
DRÅP
EVA WOODWARD-MÅLET HETTAR TILL
Var festen bra?
-Ja. -Jaså?
Var har du varit?
-Har du borrat? -Ja.
Robert sa att han inte sett dig på tre veckor.
Så vad har du borrat?
Du behöver inte ljuga.
Du ljög ju för mig.
Du är en jävla lögnare.
Jävla slyna.
Du är en jävla slyna och en lögnare.
Du är en billig lögnare. Du är en jävla clown.
Du är en clown. En clown och en lögnare, bitch.
5 FEBRUARI
-Hallå! -Förlåt.
-Vad fan, Chris? -Förlåt.
-Glömde du mig? -Förlåt. Det är halt, se upp.
Är du så glad att komma hem till min mamma?
Du sprang in. Okej.
Är det min kusin?
Lägg av.
-Hej. -Hej.
-Vad gör du här? -Det är evigheter sen.
-Hej. Ja. -Otroligt.
Din mamma bad mig… Kom in.
-Hon är i köket. -Okej.
Hej. Ja, det blir anka.
-Ja. -Det ser gott ut.
Vill du att jag ska ösa den?
-Är du bra på att ösa? -Ja, jag klarar det.
-Här. Tack. -Tack. Jag använder den här.
-Behöver du hjälp med salladen? -Ja, det vore jättebra.
-Gör din sallad. Ät inte. Gör den. -Okej. Den är färsk.
Ja, den är färsk.
Hackar du dessa? Stora bitar? Små?
-Inte för stora bitar. Eller för tunna. -Nej.
Hej, älskling.
-Hur är det? -Bra. Var är Martha?
Hon kommer.
Ensam?
Jag vet inte.
Ska den in igen?
Är du redan klar?
-Bra. -Planerar du något?
Vad? Nej, inget.
-Du planerar något. -Vad?
Du planerar något.
Jag bjöd in Suzanne för lite juridisk rådgivning.
Om vadå?
-Du hittade mina nycklar! -Verkar så.
De låg ju i skålen, vilket är kul.
Något annat?
-Nej, inte just nu. -Är allt okej?
-Ja? -Något att dricka? Te? Här.
Nej, tack. Det är bra.
-Där är hon. Liz. -Nej, kalla mig inte det.
-Hej, hur mår du? -Hej, älskling.
-Läget? Hej. -De är till dig.
-Solvändor, tror jag. -Så fina. Krysantemum!
Jag köpte den här…
-Är den till mig? -Den lyser, sa de.
-Hur kan jag hjälpa? -Så underbart.
Du, se upp med den där foten.
-När hände det? -Troligen när jag kom. Jag tar bort det.
Trampade väl i egen skit.
Kom in i vardagsrummet. Är det inte fint nu?
-Hej. -Hej.
-Jo, det är fint. Hej. -Hur är det?
Kul att se dig. Och dig med.
-Jag har hemstajlat. -Det är fint.
-Vet du vad det är? -Inte direkt.
Okej. Jag ska visa. Ser ni den här stolen som är helt ensam?
-Ja. -Den ser ju ganska ensam och ledsen ut?
Då letar jag upp en färgstark och glad kudde.
Lägger den där. Och direkt ser man omedelbar skönhet.
Ja. Vill du sitta ner?
-Ser du nu? -Ja. Sitt ner.
Jag har hemstajlat i hela stan.
Inte mot betalning. Bara som en hobby. För mina vänner.
-Jag kan väl duka? -Okej.
-Så… -Martha?
-Vill du låna en hårborste? -En hårborste? Nej.
Inte? Okej. Dina kläder är så fina.
Du är inte så uppklädd som jag trodde, för tillfället.
Tillfället?
-Chris, något att dricka? -Jag sätter dem i vatten.
-Vi kan väl skåla. -Okej.
-För er. -Skåla?
För att ni kommer hemifrån.
-Ni får er själva… -Ja. Skål.
-Ni kommer ut, mår bättre. -Sean.
-Hej. Suzanne. -En kusin?
-Ja. Trevligt att träffas. -Detsamma.
Häromdagen sa killen i kyrkan något…
-Killen? Prästen? -Prästen.
Han höll liksom en predikan.
Han sa…
…något ganska djupt. "Tiden läker alla sår." Jag tänkte: "Ja.
Det är ganska bra."
Vad gör du av din tid? Spelar du än?
Nej, det var ett tag sen. Jag jobbar bara.
Jag spelar bara om de betalar mig.
-I kyrkan? -Ja.
Så spännande.
-En annan publik, visst. -En annan publik.
Troende.
Ja, såna får du där. Bättre än groupies.
-Ungefär samma sak. -Sant.
-Det var ett bra band. -Tack.
-Fin tid att vara i ett band. -Ja.
-Med grunge-revivalscenen. -Ja, jösses.
Det var galet. Med White Stripes.
-De fanns där. Vilka mer? -The Hives.
Hives, Strokes, Beck.
Nej. Beck är mjukare. Ni var skitigare och hårdare.
Vad gjorde Stripes?
-Behöver du hjälp? -Stripes var…
-Hjälp? -Nej. Jag tog bara ett glas till.
Hur var det? De var bröder…
De var man… De var bror…
De låtsades vara bror och syster, eller man och hustru.
-Stripes? -Stripes.
Det var något.
-Vilka? -Smart.
-White Stripes? -Är det ett band?
Du är rolig.
-Vet du inte vilka White Stripes är? -Nej.
-Verkligen? -Det är…
-Nej. White Stripes? -Så knäppt.
Bodde du under en sten 2001 och 2002?
De gjorde en Cola-reklam. "Seven Nation Army."
-Den jävla låten. -Ja.
-Jag vet vilken låt det är. -Ja.
-De spelar den på… -Ja.
Grejen med dem var att de var ett tvåmannaband.
En kille och tjej. Han heter Jack White.
-Tjejen heter… -Meg.
Meg. De har ett band, men bandet är…
De är gifta…
De är gifta, men säger att de är syskon.
De är gifta, och det avslöjas inför hela världen.
Som Sonny och Cher. Och man ser på dem och liksom "herregud".
"Grälar de?" Man hör inte på musiken.
-Man tänker på ryktena. -Ja.
Inte musiken.
Ser man ett par spela musik,
tänker man inte: "Hur är låten, instrumenteringen?"
Man tänker: "Ligger de? Var träffades de? Har de barn?"
Och det är ju illa. Med Donny och Marie är det tvärtom.
Ja, men deras musik sög, så man bryr sig inte ändå.
Men man ville inte tänka på något mer.
Sant. Om de sög, och var bror…
Exakt min poäng. Så vad hände med ditt band?
Jag vet inte. Det var så dumt. Alla växte upp och gick vidare.
-Till andra band eller sound? -Nej. Bara…
Liksom: "Okej, fint. Var pappa nu. Du har inte tid med detta."
-De såg mig som ett barn. -Bandet?
Ja. Jag gillade inte hur han pratade med mig.
-Han var ju äldre än du. -Ja, men det var så nedlåtande.
Som: "Jag är så mycket bättre än du, eftersom jag har barn."
Det skulle inte vara rätt.
Precis. Vad spelar det för roll?
-Det förändrar inte ens liv. -Nej, att göra så.
När man är så ung och på väg att göra genombrott.
-Nej. Det är fullt logiskt. -Vad är det för ton?
-Vad är det om? -Ton?
-Martha, vi pratar bara. -Vad? Jag höll med honom.
Ja, vi håller också med. Alla är ense.
-Så vad är problemet? -Problemet?
Bråka inte med honom. Vi pratar.
Vi försöker hålla det lättsamt.
Visst. Lättsamt.
Ja. Jag är… Okej.
Förlåt. Jag kopplade inte ihop det.
-"Barn." Jag visste inte. -Herregud.
Vad gör vi ens här? Det här är helknäppt. Vad fan?
Ja, eftersom du frågar.
Suzanne, jag har rådfrågat henne om…
-Om vad? -Om ärendet.
Är du vår åklagare i ärendet?
-Ja. -Hon är en utmärkt jurist.
Och hon är ju en släkting.
Hon älskar oss. Hon vill se till att vi får rätt hjälp.
Målet är redan vunnet. Folk hatar henne. Så jag ska bara…
Ja, precis. Och jag vill inte att de ska döma dig.
-De? -Folk.
"Folk." Menar du Judith?
-Jag… -Håll käften, Chris.
Menar du henne, var jag i affären för ett äpple.
Tjugo minuter senare är jag i samma butik, samma äpple.
Det vet jag, för jag träffade honom sen. 25 minuter senare?
Det tog en minut att köpa äpplet.
Resten av tiden var jag fast, strandad och blev grillad av din vän
och jag försökte fatta vad fan hon ville mig.
Och du är orolig för att de ska döma mig?
Martha.
Det handlar inte ens om att de dömer mig. Du vill att jag ska passa deras åsikter.
Du vill arrangera mig.
-Du behöver terapi! -Nej, då. Tack, Anita.
-Okej. -Jodå. Din skit.
Än sen vad de tycker? Det här handlar om mig, min kropp.
Det här är jag. Fattar du det?
Ja, jag förstår det, kära du.
Men har du bestämt dig för att gå till rättegången?
-Jag går inte till din jävla rättegång. -Varför inte?
Hon måste betala för sin inkompetens.
-Handlar det om pengar? -Nej!
Handlar det om vad människor tycker?
Det handlar om dig.
Att du måste ta itu med det här.
Jag gör det. Jag gör det! Jag tar itu med detta!
Det tycker inte jag. Vi måste få rättvisa.
Du måste det. Det är vad du vill. Vad du behöver. Det är ditt sätt!
Inte mitt sätt! Det är vad du behöver!
Martha, om du hade gjort på mitt sätt
hade du hållit ditt barn i famnen nu.
Vet du vad, du…
Du skäms.
Du skäms så mycket för mig.
Du skäms för att jag misslyckades.
"Vilken skam!" Jag misslyckades!
-Ja. -Du skäms, för fan.
Och jag skäms över mig. Att jag inte var mor nog
att lära dig stå upp och tala för dig, för Guds skull.
Och ta itu med det här. Så som min mamma lärde mig.
Efter att min far hamnade i gettot hittade min mamma ett tomt skjul
där hon gick in och födde mig.
Utan någon hjälp alls.
Hon gömde mig under golvbrädorna när hon måste ut och stjäla mat
så att hon skulle få nog med mjölk för att hålla mig vid liv,
men bara precis vid liv.
Inte tillräckligt stark för att gråta, för då skulle vi ertappas.
När hon äntligen fick mig till en läkare, rådde han henne att låta mig dö.
För jag var inte…
Jag var inte stark nog att överleva.
Men när hon insisterade,
höll han mig i fötterna som en kyckling och sa:
"Försöker hon lyfta huvudet…
…så finns det hopp."
Vet du vad jag gjorde?
Jag lyfte huvudet.
Det är vad jag ber dig att göra nu.
Lyft huvudet, och kämpa, för Guds skull.
Gå dit, och stå upp inför den där kvinnan.
Berätta för henne hur det är för dig nu, hur det här känns.
Du måste göra det. Du måste säga sanningen.
Annars kommer du inte att kunna hantera det här.
Du kan inte gå vidare.
Du måste gå vidare efter detta, Martha.
Sluta.
Jag kanske kan göra lite te. Min pappa gör alltid te när…
När hans döttrar avskyr honom?
Jag tror att Martha börjar om.
Bra. Förlåt mig. Jag…
Jag har aldrig gillat dig.
-Inte för att du är fattig. -Nej, det är för att…
För att jag inte är intellektuell, och inte… Jag använder inte fina ord.
Jag är oslipad, och…
Här är ett Alfapet-ord. För att jag är "tölpaktig".
Vad vill du?
Vad vill jag? Jag vill…
Förmodligen vill jag åka hem. Ja, det är det jag vill mest.
Varför gör du inte det?
Alla lever inte så här.
Ta den och…
…kom inte tillbaka.
Säg till Martha… Säg vad du vill.
Att din pappa är sjuk, eller att du blev kär i någon annan.
Jag bryr mig inte.
Men se till att hon vet att du aldrig kommer tillbaka.
Här står en liten glädjedödare.
Glädjedödare.
Ja.
Jag ville bara säga att jag inte visste att hon inte sagt att jag skulle komma.
Det är okej.
Föredrar du katt, eller hund?
-Katter. -Jaså?
Jag föredrar också katter.
Skitsnack.
Vet du vad katters favoritfrukost är?
-Vad? -"Mice Krispies."
Det tyckte du var jätteroligt.
Om vi två hade träffats tidigare.
Jag känner likadant.
Har du varit i Seattle?
-Nej. Har du? -Ja.
Jag ska åka dit nu.
Det är fint där.
Det tror jag nog.
22 MARS
Rättegången mot f.d. barnmorskan och förkämpen för hemmafödsel,
Eva Woodward avslutas idag.
45-åringen är anklagad för ett barns död under en hemmafödsel.
Okej, bra. Tack.
Hon kunde ha sagt… En sekund. Hej, Martha.
Tack för att du gör detta. Jag lovar dig att hon får fängelse.
-Det här bör gå lätt. -Jag vet det.
Alla reser sig.
Lystring.
Alla som har något att anföra inför rättens ordförande Spencer,
i Suffolk County, domarna i denna domstol kom närmre,
var uppmärksamma, så ska ni bli hörda.
Gud bevare delstaten Massachusetts.
Rätten sammanträder. Sitt ner.
Igår hörde vi inledande förhandlingar i målet Staten mot Eva Woodward.
Åklagarmyndigheten har, genom allmänna åklagaren, bevisbördan.
Därför talar åklagarsidan först. Kalla in ert första vittne.
Herr ordförande, delstaten kallar Martha Weiss.
Ms Weiss, kom fram och svär eden.
Ställ er där, tack.
Höj er högra hand.
Lovar ni att säga hela sanningen och inget annat än sanningen?
-Ja. -Uppge ert namn.
Martha Weiss.
-Får jag börja nu? -Varsågod.
Kan ni berätta
hur svaranden blev er barnmorska vid förlossningen.
Hon hoppade in för vår ordinarie, som inte skulle hinna till oss.
Men ni var inte glad över att hon skulle komma
och inte er barnmorska Barbara.
-Jag kände henne inte, men det var okej. -Ni litade på henne?
-Ja. -Får jag fråga varför ni litade på henne?
Eftersom Barbara gjorde det och hon var kvalificerad, antar jag.
Ms Woodward kollade väl barnets hjärtfrekvens
för att se om barnet klarade av förlossningen?
Ja.
Första gången hon kollade barnets hjärtfrekvens var den väl stark?
Det var den.
Hur många gånger kollade hon den?
Tre, tror jag.
-Tre gånger? -Ja.
-Var det allt? Bara tre gånger? -Ja.
-Och sedan sa hon åt er att bada. -Ja.
Kollade hon hjärtfrekvensen igen, i badet?
-Nej. -Låt mig klargöra detta.
Det gick lång tid, medan ni låg i badet,
då barnets hjärtfrekvens inte övervakades.
Ja.
Sa hon någonsin uttryckligen till er att en sänkt hjärtfrekvens
kan betyda att barnet var i nöd och kunde dö?
Hon sa inte det.
Om ni visste om risken, hade ni krävt att åka till sjukhus?
Självklart skulle jag ha velat veta det.
-Skulle ni skada ert barn? -Självklart inte. Nej.
Nej. Så under ett av de svåraste ögonblicken i ert liv,
under en svår förlossning,
med kvinnan ni litade på,
som varit med vid hundratals födslar och hade stor erfarenhet,
om hon sa till er: "Du måste till sjukhuset, nu."
Hade ni åkt in? Ja eller nej?
Ja, det hade jag.
Inga fler frågor.
Korsförhör, mr Lane?
Tack, ordförande.
Först vill jag säga hur mycket jag beklagar förlusten.
Tack.
Får jag fråga varför ni valde hemfödsel?
Barnet skulle bestämma när hon ville komma ut.
Kan man säga att ni var helt bestämd på hemfödsel, att ni insisterade?
-Ja. -Och er partner var ense?
Vi två kom överens om det. Ja.
Båda visste att om det blev problem,
måste ni till sjukhus för att föda barnet. Stämmer det?
Naturligtvis, ja.
För ni visste att på ett sjukhus om det uppstår problem…
-…finns ju utrustning… -Javisst.
-…och expertis. Eller hur? -Ja.
Och ändå, när komplikationer uppstod,
och er barnmorska föreslog att överväga att åka till sjukhuset
på grund av hjärtarytmi, beslöt ni att stanna hemma.
Ja, men hon sa inte det till mig. Nej.
Låt mig fråga er. Ni sa att ni litar på er barnmorska.
-Jag gjorde det. -Ja. Litar ni på er man?
-Min partner? -Ja.
Ja, det gör jag… Det gjorde jag.
För att er partner har vittnat om
att er barnmorska rekommenderade starkt att åka till sjukhus.
Ni sa att ni samarbetade som ett team.
Och när er partner bad er att åka, vägrade ni.
Stämmer det?
Jag ville stanna hemma.
Och ni sa aktivt och övertygande till er man
att ni inte ville åka dit?
Det gjorde jag.
Ögonblicken efter att ert barn fötts,
var andningen störd då,
tydde något på att hennes tillstånd var dåligt?
-Nej, inte… -Hörde ni henne skrika då?
-Ja, lite. -Höll ni henne?
-Ja, jag höll… -Var kroppen varm eller kall?
Det minns jag inte.
Minns ni inte det? Märkte ni något underligt?
Märkte ni att hennes fötter blev blå, och sen lila?
-Jag såg inte på fötterna. -Tittade ni på händerna då?
Nej.
Ni såg inte på hennes fötter eller händer. Såg ni hennes ögonfärg?
La ni märke till om hon hade blont eller mörkt hår, mycket eller inget hår?
Ja, hon…
-Ursäkta? -Det var mörkt. Ja.
Så hon hade mörkt hår. La ni märke till något annat?
Om fingrarna var långa? Och tårna… Hade hon tio fingrar…
-Jag tittade på hennes ansikte, sa jag. -Ansiktet.
Ja.
Vad kände ni när ni höll ert barn?
Vad jag kände?
Ja, hur kändes det att hålla barnet som ni precis hade fött?
Hon luktade som ett äpple.
Hon luktade som äpple.
Men jag frågade hur hon kändes. Kändes hon som ett friskt barn?
Det gjorde hon. Ja.
Ja.
Hade barnet dött på grund av plötslig spädbarnsdöd…
Invändning, herr ordförande.
SIDS har inte fastställts som klar dödsorsak.
Låt juryn avgöra det, inte vittnet.
Jag skulle vilja höra vittnets redogörelse för sitt sinnestillstånd.
Om ni känner att ni kan svara på frågan, så vill jag det.
Kan jag ta paus? Bara en minut?
Mr Lane?
Jag har inga fler frågor.
Då tar domstolen paus till i eftermiddag.
-Tack. -Rättegången fortsätter efter pausen.
Alla reser sig.
Kan jag hjälpa er?
Har ni några foton här, i namnet Weiss?
Weiss…
Ja, just det.
Vi framkallade dem, men printade inte, för ingen hörde av sig.
-Vill ni titta på dem? -Ja. Går det bra?
Javisst.
Varsågod.
-Kan ni kopiera dem nu? -Jadå.
Det går fort.
Jag är strax tillbaka.
Herregud.
Herr ordförande, jag skulle vilja anföra ytterligare dokument som tyder på
vissa inkonsekvenser i det som åtalet presenterade tidigare.
-Kan jag få prata med domaren nu? -Direkt?
-Ja. -Det tillåts vanligtvis inte.
Nej. Kan ni fråga honom?
-Jag ska fråga honom. -Tack.
Vänta här.
Herr ordförande, ms Weiss vill säga något inför alla.
Mycket ovanligt, men jag vill höra vad hon vill säga.
Ms Weiss, ville ni säga något inför alla?
Ja, tack.
Den här kvinnan…
…skadade inte min dotter medvetet.
Hon ville bara förlösa ett friskt barn den kvällen.
Jag anser inte att det var ditt fel.
Jag anser inte att det var det.
Och tack.
Det kan finnas en anledning till vad som hände, men vi hittar den inte här.
Och om jag står här och ber om kompensation eller pengar
så är jag…
Jag säger att jag kan kompenseras, men det går inte.
Jag får inte tillbaka henne.
Inga pengar eller domar eller straff kan…
…ge mig det som…
Hur kan jag ge denna smärta till någon annan?
Någon som redan har lidit?
Jag vet att hon inte skulle vilja det.
Inte alls.
Det var inte därför min dotter kom till den här världen,
den stunden hon fanns här.
Det är allt jag har att säga. Tack.
-Tack, ms Weiss. -Alla reser sig.
Baspanelen. Och han tittade in och jag sa: "Vad? Det var med i en tecknad film."
Jag minns det, för det var neongrönt.
-Ja, minns du det, mamma? -Tack.
Vi beställde inte det där.
Jo, det gjorde du.
-Gjorde jag det? -Citronkaka. Du älskar det.
Citronkaka? Jag älskar inte det.
-Herregud. -Nej.
Nej?
-Okej. -Jerry Thompson.
Jerry Thompson.
-Så var det. -Ja.
-Året då vi gick på festen.
Någon äldre kille hade fest, och vi smet dit.
Ledsen, men nu vet du det. Och vi gick dit som två godisbitar.
Ja!
Nej, vet du vad du tänker på? Du gjorde våra Thanksgiving-dräkter.
Vad minns du då?
Lucy!
Luce!
Lucianna!
Hej, älskling.
Det är middag.
Kom ner. Dags att äta, lilla kryp.
Okej.
Så där.
Jag är hungrig. Vad ska vi äta?
-Din favoritmat. -Isglass?
-Tacos? -Nej.
Syltsmörgås?
-Definitivt inte. -Popcorn?
Då är jag inte hungrig.
Vill du springa in?
Om du eller nån du känner lider av psykisk ohälsa
och behöver hjälp att hitta krisresurser, besök www.wannatalkaboutit.com.
Undertexter: Marie Åkerlund