‎NETFLIX PREZINTĂ
‎Azi-noapte am visat ‎că am fost iar la Manderley.
‎Am visat că, în locul vechii alei, ‎crescuse o junglă neagră, contorsionată.
‎Natura își reintrase în drepturi, ‎dar conacul era încă în picioare.
‎Manderley.
‎Secretos și tăcut cum a fost dintotdeauna.
‎Înviat din morți.
‎Ca toți visătorii, ‎am putut să răsfoiesc amintiri.
‎Trecând peste ani ca pe un pod.
‎Până în vara aia, la Monte Carlo, ‎când nu știam nimic și n-aveam un viitor.
‎Ai zis „opt”?
‎- Oui. ‎- Da.
‎Văd limpede cum eram, ‎dar nu mă mai recunosc în acea fată.
‎Mă întreb cum ar fi fost viața mea ‎fără dna Van Hopper.
‎Fără acea slujbă.
‎E ciudat cum cursul vieții mele ‎depindea de curiozitatea ei.
‎Dacă nu era ea, ‎nu ajungeam niciodată la Manderley...
‎și nu te cunoșteam.
‎Dnă Van Hopper.
‎De ce ai stat atâta?
‎Îmi pare rău. ‎Am așteptat un pachet la poștă.
‎E de la nepotul dv.
‎Cred că sunt fotografii din luna de miere ‎cu ofilita aia.
‎Deschide-l.
‎- Rezervă o masă jos pentru prânz. ‎- Da. La ora unu, ca de obicei?
‎- Acum. L-am văzut pe Maxim de Winter. ‎- Sigur.
‎Pare că încă suferă.
‎Sunteți prieteni?
‎Maxim de Winter. Stăpânul Manderley-ului.
‎- Un conac foarte elegant din Anglia. ‎- Da.
‎I-a murit soția anul trecut. ‎Are nevoie de companie.
‎Spune-i șefului de sală ‎să-l așeze lângă mine.
‎Trebuie să-i dai bacșiș!
‎Sincer, cu tot ce te învăț, ‎tu ar trebui să mă plătești.
‎- Mulțumesc, dnă Van Hopper. ‎- Prostuțo.
‎- Bonjour. ‎- Mademoiselle.
‎- Masa obișnuită a dnei Van Hopper? ‎- Da.‎ Merci.
‎De fapt, nu.
‎Stai, scuze. ‎Ar vrea ca dl de Winter să stea lângă ea.
‎- Monsieur Maxim de Winter? ‎- Oui.
‎Domnul de Winter decide unde ia loc.
‎Da, desigur.
‎Merci.
‎Regret. E prea puțin? Stai. Mai am.
‎Doamne, îmi pare rău, ‎monsieur.
‎O clipă.
‎Nu face asta. Aud că e tare plictisitor.
‎- Pardon? ‎- Tipul ăsta, de Winter.
‎Mulțumesc.
‎Monsieur de Winter, ‎vă rog, pe aici.
‎Des huîtres, une douzaine.
‎- „Des huîtres, une douzaine.” ‎- Maxim de Winter. Nu pot să cred!
‎Nu știam că ești în Monte.
‎Trebuie să ni te alături.
‎Edie Van Hopper. ‎Îl știi pe nepotul meu. Billy?
‎L-ai cunoscut la Blenheim. ‎Billy Whitney. E de statura mea.
‎Are păr castaniu-deschis ‎și e un pic sașiu.
‎Cum puteam să-l uit? ‎Salutările mele lui Billy.
‎Știai?
‎S-a însurat cu cea mai încântătoare fată.
‎- Da? ‎- A trimis poze.
‎Să-ți arăt. Vino aici. ‎Nunta a fost de vis.
‎Vă cred, dar prefer să mănânc singur.
‎Bună ziua, dră Van Hopper.
‎- O, nu. ‎- Ce?
‎Nu suntem rude. Lucrează pentru mine.
‎Adică, poate fi considerată pupila mea.
‎Înțeleg. Vă rog să mă scuzați.
‎Adu fotografiile alea. ‎Dlui de Winter i-ar plăcea să le vadă.
‎Nu, vă rog. Nu vă deranjați.
‎- Nu e nevoie. ‎- Niciun deranj.
‎Chiar deloc. Hai, repejor! ‎Coboară într-o clipită!
‎Asta e partea mea preferată.
‎I-am cerut să aducă fotografiile,
‎iar ea a țâșnit de la masă ‎și dusă a fost. Nu s-a mai întors.
‎Mi-am zis: ‎„Doar nu s-a apucat de desenat?”
‎Nu râdeți, e artistă.
‎În fine, vine într-un suflet înapoi, ‎duhnind a apă de trandafiri ieftină.
‎Și ce miros!
‎Arătați-mi un burlac bun de însurat
‎și vă arăt o cameră plină de femei ‎care se poartă ca nebunele.
‎E prea târziu.
‎- Îmi pare rău. ‎- Lasă, ia loc.
‎Rude! Imaginează-ți.
‎Adoram balul de la Manderley. ‎Era fascinant.
‎Cred că n-a mai avut loc după tragedie.
‎Este șocant ce s-a întâmplat.
‎- Cum vă explicați? ‎- Îngrozitor.
‎O adora.
‎Rebecca lui.
‎Bună dimineața, dnă Van Hopper.
‎Dnă Van Hopper?
‎Sunteți bine?
‎Mi-e rău. Sunt bolnavă.
‎Mi-a... Am bolit toată noaptea.
‎- Cheamă... doctorul. ‎- Bine.
‎- Sună-l pe doctor, imediat. ‎- În regulă.
‎Unde e găleata? Găleata!
‎O aduc! Gata, e aici.
‎O așteptați pe ‎madame?
‎Nu, se simte rău. ‎Medicul i-a zis să se odihnească.
‎Așa că sunt doar eu azi.
‎Îmi pare rău. ‎Terasa e doar pentru clienți.
‎Dar o însoțesc... Serios?
‎Da, nu e pentru angajați.
‎Monsieur?‎ Domnișoara ia masa cu mine. ‎Mai puneți un tacâm, vă rog.
‎Da, ‎monsieur.
‎- Nu, vă rog. Nu se poate. ‎- Este absolut în regulă.
‎Nu trebuie să vorbim decât dacă vrem.
‎Nu trebuia să faceți asta.
‎Motivele mele sunt complet egoiste.
‎Ăsta e ziarul de ieri și l-am citit deja.
‎Mulțumesc. Sunteți foarte amabil.
‎- Cu ce vă... ‎- Sunt doamnă de companie.
‎Faptul că plătește pentru companie ‎spune ceva despre o doamnă.
‎Vă pot lua comanda?
‎Des huîtres, une douzaine.
‎La micul dejun?
‎Ai auzit-o. Și încă o cafea.
‎Bien, Monsieur de Winter. Mademoiselle.
‎Dacă nu sunt nepoliticos, de ce ea?
‎Ai fi o însoțitoare grozavă ‎pentru multă lume.
‎Fiindcă mi-am dorit să călătoresc. ‎Și primesc 90£ pe an.
‎Știu că nu înseamnă mult pentru dv., ‎dar pentru mine, da.
‎Presupun că singurătatea are un preț.
‎E ciudat, nu? ‎Unii par fericiți să fie singuri
‎și alții au nevoie de cineva. ‎Nu contează cu cine.
‎Tu de care ești?
‎Părinții mei sunt morți, ‎așa că... sunt obișnuită să fiu singură.
‎Uite-ți micul dejun.
‎Mereu am vrut să le încerc, deci...
‎Încearcă-le cât sunt reci.
‎Mulțumesc foarte mult. ‎N-am vorbit atâta niciodată.
‎A fost impresionant.
‎- Îmi cer scuze și pentru stridii. ‎- E în regulă.
‎Mulțumesc foarte mult.
‎De mult nu m-am mai simțit așa de bine.
‎À bientôt.
‎Cine e?
‎- Un bilet de la recepție. ‎- Merci. Madame‎ e indispusă. Îl iau eu.
‎E pentru dv., ‎mademoiselle.
‎Merci.
‎Ce vor?
‎Era de la recepție, voiau...
‎HAI LA PLIMBARE CU MAȘINA.
‎...să știe cum vă simțiți.
‎Cum ai scăpat?
‎Am zis că am curs de tenis. ‎Vrea să-mi îmbunătățesc jocul.
‎Ești șireată!
‎- Unde vrei să mergi? ‎- Nu contează.
‎Sigur vrei să vezi un loc anume.
‎E destul de departe.
‎Bine. Mi-ar prinde bine niște aer curat.
‎E un Bentley cu motor de 3,5 litri?
‎Da. Cum de știi atâtea despre mașini?
‎Tatăl meu adora mașinile.
‎Pot să întreb când ți-au murit părinții?
‎Acum două ierni, de gripă.
‎Mama a murit de gripă, iar...
‎tata a murit patru zile mai târziu.
‎Crezi că cineva poate muri ‎de inimă frântă?
‎- Ce nechibzuită am fost. Îmi pare rău. ‎- Nu.
‎Ai grijă!
‎E în regulă.
‎Totul face parte din plan.
‎GRĂDINĂ EXOTICĂ ‎VĂ RUGĂM, NU ATINGEȚI NIMIC
‎E de fapt un cactus originar din Mexic, ‎crește până la aproape 20 de metri,
‎trăiește 200 de ani, ‎dar înflorește abia la 70 de ani.
‎De unde știi atâtea?
‎Am citit. Tot ce știu e din cărți.
‎Încă nu am trăit nimic. ‎Plănuiesc să fac asta cât sunt tânără.
‎Uite!
‎Ai mai fost aici?
‎Acum niște ani. În luna de miere.
‎- Soția ta cum a... ‎- Te rog. Să nu vorbim despre asta.
‎Dle de Winter.
‎- Haide! ‎- Nu pot.
‎Ba da, poți. Știi să conduci, nu?
‎Păi, da...
‎Păi, bine. ‎Dacă nu ai învățat dintr-o carte.
‎Îmi povestești despre Manderley? ‎Am auzit că e frumos.
‎Da. Manderley e mai mult decât o casă. ‎E viața mea.
‎De secole a fost transmis din tată-n fiu.
‎Până acum, cel puțin.
‎Dacă mor fără un moștenitor, ‎îi revine surorii mele.
‎Iar băieții ei sunt de treabă, ‎dar nu sunt din familia de Winter.
‎Am ajuns.
‎Mulțumesc că ne-ai adus în siguranță.
‎Nu-ți uita lucrurile.
‎Dle, ne ajutați?
‎O ANTOLOGIE A POEZIILOR DE DRAGOSTE
‎Prinde mânerul ăla ‎și ridică acoperitoarea odată cu mine.
‎Unu, doi, trei.
‎MAX ‎DE LA REBECCA
‎Pune-o înapoi, te rog.
‎Desigur. Îmi pare rău.
‎Lasă cheile la valet. Noapte bună.
‎Noapte bună.
‎Bună.
‎Asistenta a plecat acum o oră.
‎Antrenorul de tenis ‎a avut liber doar târziu
‎și am lucrat la servă.
‎Curs de tenis pe întuneric?
‎Da.
‎Rebecca de la Max. Max de la Rebecca.
‎Ce proastă! ‎De ce am căutat printre lucrurile lui?
‎Pentru tine. De la ‎Monsieur‎ de Winter.
‎PRÂNZUL LA CAP D'AIL?
‎Pour moi? Merci.
‎- Plec. ‎- Cu ce ești îmbrăcată?
‎Văd tot prin hainele tale.
‎- Porți lenjerie de corp? ‎- Da, desigur.
‎O PLIMBARE PRIN MONACO-VILLE?
‎Încerc să pictez case frumoase.
‎De fapt, nu-ți trebuie racheta de tenis.
‎Mademoiselle.
‎Merci.
‎- Ce faci? ‎- O să vezi.
‎Ce-ar fi să poți pune amintirile ‎într-o sticluță, ca pe parfum?
‎Ai putea s-o deschizi când vrei.
‎Ar fi ca și cum ai retrăi acel moment.
‎Și ce moment din frageda ta viață ‎ai vrea să pui în sticlă?
‎Săptămâna asta. Fiecare clipă a ei.
‎Să nu uit niciodată.
‎Și să poți scăpa ‎de orice amintire nedorită.
‎„Hai la plimbare cu mașina.”
‎„Prânzul la Cap.”
‎Plaja.
‎Îmi place coasta aici.
‎E așa de frumoasă!
‎Ia te uită!
‎La ce te uiți?
‎- Păi... ‎- Lasă-mă să văd.
‎În locul tău nu m-aș uita.
‎Nu... E la fel și dacă nu te...
‎- Scuze. ‎- E în regulă.
‎Haide. Să facem o baie.
‎Haide!
‎- Intră! ‎- Nu!
‎- De ce nu? ‎- Nu vreau!
‎De ce te temi?
‎E prea rece. Nu, e rece ca gheața!
‎Ba nu e! E minunată!
‎Simt că e rece ca gheața!
‎- Vino aici! ‎- Nu! Am să beau toată șampania.
‎Nu-mi pasă!
‎Doamne! Uite ce mă obligi să fac.
‎V-ați ridicat din pat.
‎Mă...
‎Mă bucur mult că sunteți mai bine. ‎Unde e asistenta?
‎I-am dat liber.
‎Văd că ai înotat. După tenis?
‎Da.
‎Haide, usucă-ți părul. Repejor!
‎Coborâm la cină?
‎Eu cobor.
‎Tu vorbești să ne rezerve bilete ‎la primul tren de mâine.
‎Și poți începe să împachetezi.
‎Mâine?
‎Billy pleacă sâmbătă la New York. ‎Putem lua același vapor.
‎M-am săturat de Europa.
‎Nu te uita ca un șoarece ud.
‎Te obișnuiești repede la New York.
‎Sunt mulți tineri, multe senzații.
‎De teapa ta.
‎Chiar credeai că n-o să vorbească lumea?
‎Îți e mai bine fără el. Toți știu ‎că aproape înnebunise după moartea ei.
‎A fost atât de bruscă și de tragică.
‎Chiar crezi că e îndrăgostit de tine?
‎Ai fost doar o distracție, dragă. Atât.
‎Plecăm. Mergem la New York.
‎O să-ți găsești calea.
‎Ai să uiți totul.
‎Crede-mă, o să uiți absolut tot.
‎O clipă.
‎Dna Van Hopper pleacă, ‎trebuie să plec și eu.
‎- Ce tot spui? ‎- Acum. Azi.
‎Voiam doar să-mi iau rămas-bun.
‎- De ce nu mi-ai spus mai devreme? ‎- A hotărât aseară.
‎Mergem la Paris cu... ‎Să ne întâlnim cu nepotul ei.
‎La Cherbourg și apoi la New York.
‎Bine. Ascultă, nu plânge. ‎Lasă-mă puțin să gândesc.
‎Sunt...
‎Nu pot sta mult. Mă așteaptă jos.
‎Vino cu mine.
‎Ce?
‎La Manderley.
‎Ce? Ca secretară?
‎Nu!
‎Ca soție.
‎Te cer de soție, prostuțo.
‎Nu pot veni la Manderley.
‎Ba da, poți. Ai zis că vrei să vezi lumea.
‎Manderley e cea mai frumoasă parte.
‎Sigur că e jos. Unde să fie?
‎Trebuie să plec în 20 de minute ‎ca să prind trenul.
‎- Îi zic eu. ‎- Trebuie?
‎Da. De fapt, abia aștept să-i zic.
‎Exact asta aștept.
‎Nu-ți face griji.
‎Cine mai e acum?
‎E cea mai grozavă veste auzită vreodată!
‎Să le zic prietenelor!
‎Ce planuri aveți? Trebuie să știu.
‎Ne căsătorim aici, ‎petrecem luna de miere în Europa.
‎Apoi mergem acasă, la Manderley.
‎Dumnezeule! Există ceva mai romantic?
‎„Acasă la Manderley.” Dumnezeule! ‎Parcă e un basm.
‎Bine. Merg să mă asigur ‎că bagajele tale nu ajung în tren.
‎- Grăbește-te. ‎- O să fie bine.
‎Da, du-te. Noi avem multe de vorbit.
‎Doamne Sfinte, dar ce repede te miști!
‎Ai făcut ceva necuviincios?
‎Nu știu ce vreți să ziceți.
‎Din fericire, nu ai familie, ‎ca să dai explicații.
‎Nu mai răspund de tine.
‎O să ai mult de furcă la Manderley.
‎Sincer, nu cred că ai să reziști.
‎- Pot învăța. ‎- Să-ți spun ceva, drăguță.
‎Un bărbat prins în mrejele plăcerii ‎nu rămâne prea mult prin preajmă.
‎La revedere, dnă Van Hopper.
‎Se însoară cu tine ‎pentru că nu vrea să trăiască
‎în casa aia mare cu fantoma ei!
‎Eu nu cred în fantome!
‎Doamne, urăsc când fac asta.
‎Gata cu discreția.
‎O cunoașteți, dle.
‎La Manderley lucrurile se fac ‎într-un anumit fel.
‎Draga mea, el e Frith.
‎Bună ziua.
‎Să facem lucrurile cum se cuvine. Haide!
‎- Ce faci? ‎- Ce? Nu-ți place așa?
‎Atunci, sus cu tine.
‎Max, pune-mă jos.
‎Dnă Danvers.
‎Bun venit la Manderley.
‎Bună ziua. Mă bucur...
‎Mulțumesc.
‎Ceaiul este pregătit.
‎Danvers se ocupă de casă. ‎Fii fără grijă, e mai blândă decât pare.
‎Maxim, este minunat!
‎Încetează!
‎Iată-te! Hoinarul s-a întors. ‎Mă bucur să te văd, Max.
‎- Și eu, Frank. ‎- Cum a fost călătoria?
‎Plină de evenimente, după cum se vede.
‎- Frank Crawley, dna de Winter. ‎- E o plăcere.
‎Mulțumesc. Bună ziua.
‎Frank se ocupă de moșie.
‎Fără el ar fi o ruină.
‎Nu! Exagerează. Ignorați-l.
‎Nu vreau să fiu o pacoste, ‎dar am nevoie de niște semnături.
‎Se întoarce imediat.
‎- Mergem? ‎- Da.
‎Danvers. Arată-i casa dnei de Winter.
‎E în regulă. Aștept.
‎Nu fi prostuță. Haide, îți povestesc după.
‎Moșia e a familiei de peste 300 de ani.
‎E cadou de la Henric al VIII-lea.
‎Extraordinar.
‎Dacă vin musafiri, puteți folosi salonul.
‎Nu uitați să-i spuneți lui Frith ‎să aprindă focul,
‎dar, în general, dl de Winter preferă ‎să-și bea cafeaua în bibliotecă.
‎Mă bucur că sunteți aici, dnă Danvers. ‎N-am să țin minte toate astea.
‎REBECCA DE WINTER ‎PENTRU DL FRANK CRAWLEY
‎Sunt sigură că n-o să-l dezamăgiți, ‎dacă asta vă preocupă.
‎Familia de Winter datează ‎din epoca Tudorilor.
‎Ea cine este?
‎Este Caroline de Winter. ‎Sora bunicii dlui de Winter.
‎E impresionantă.
‎Da, e una dintre primele ‎femei doctor din Anglia.
‎E printre preferatele lui.
‎Unde dorm ceilalți?
‎Menajerele, în pod, bărbații, la subsol, ‎ca în casa din care veniți, presupun.
‎Nu am văzut niciodată o casă ca asta.
‎Îmi pare rău. ‎Credeam că ați fost cameristă.
‎Dormitorul matrimonial ‎e în aripa estică acum.
‎Ce... motiv drăguț.
‎Ea e Clarice. Vă stă la dispoziție ‎până vine camerista dv.
‎Nu am cameristă, ‎dar sigur mă descurc și fără.
‎O să vedeți că vă trebuie una.
‎Poate ocupă Clarice poziția asta.
‎De aici nu se vede marea.
‎Așa este.
‎Dacă dl de Winter vrea vechiul șifonier,
‎mă tem că nu încape aici.
‎Camerele din aripa asta sunt mai mici.
‎Nu ăsta a fost dormitorul lui?
‎Nu. Camerele dnei de Winter ‎erau în aripa de vest.
‎Oricum, e o cameră frumoasă. ‎Prea frumoasă ca să fie goală.
‎Camerele de oaspeți ‎nu stau goale multă vreme.
‎Erau multe petreceri ‎când trăia răposata dnă de Winter.
‎Balul Manderley era un eveniment aparte.
‎Vă las cu Clarice.
‎Întreabă-mă ceva.
‎Ce?
‎Orice.
‎Nu am secrete față de tine.
‎Nu crezi că așa ar trebui să fie acum, ‎că suntem căsătoriți?
‎Toate căsniciile au secretele lor.
‎Poți vorbi cu mine despre ea... Dacă vrei.
‎Noapte bună, draga mea.
‎Maxim?
‎Lăsați-l.
‎E periculos să treziți un somnambul.
‎Nu trebuie să-ți faci griji, ‎dar grajdurile au nevoie de acoperiș nou,
‎pentru că țigla e distrusă...
‎- Bună dimineața, iubito. ‎- Bună.
‎- Ai dormit bine? ‎- Da, nu prea rău.
‎Vino.
‎- Cum v-ați acomodat? ‎- Foarte bine, mulțumesc.
‎Foarte bine.
‎Ne vedem acolo, da?
‎- Nu durează mult. ‎- Dnă de Winter.
‎Dle Crawley.
‎Frank. Spuneți-mi Frank.
‎Am dormit prea mult.
‎- Puteam lua micul dejun împreună. ‎- E în regulă.
‎Știai că ești somnambul?
‎Poftă bună.
‎Jasper!
‎Unde te duci? Jasper!
‎Jasper, unde te-ai dus?
‎OASPEȚI LA MANDERLEY
‎1935 ‎BAL MASCAT
‎Îmi cer scuze să vă deranjez...
‎Clarice, l-ai văzut pe dl de Winter?
‎Aveți un plasture? M-am tăiat la mână.
‎Lăsați-mă să văd.
‎- Nu e grav, sunt bine. ‎- Vai de mine! O clipă.
‎Din moment ce sunteți aici, dnă, ‎puteți aproba meniurile de azi?
‎Da, e bine. Foarte potrivite. ‎Chiar foarte bune.
‎- Și sosul pentru friptura de vită? ‎- Da, pare excelent.
‎Dar am lăsat spațiu.
‎Dna de Winter ‎era foarte pretențioasă la sosuri.
‎Da, păi...
‎Alegem ce ar fi ales dna de Winter.
‎Foarte bine, dnă.
‎- Gata. ‎- Mulțumesc mult.
‎E totul în regulă, draga mea?
‎Mă gândeam... să-mi comand ‎niște lenjerie nouă de la Londra.
‎Ceva dantelat și o cămașă de noapte.
‎Când m-am plâns eu de ce porți?
‎E drăguț, nu? Doar noi doi.
‎E aproape ca în luna de miere.
‎Îmi e dor de perioada aia. Ție nu? ‎Plimbările cu mașina, micile cafenele?
‎Să vedem un hotel simpatic ‎și să stăm acolo.
‎Asta nu e viața reală, iubito.
‎- Jasper! ‎- Îl aduc eu.
‎Nu, lasă-l. Găsește el drumul.
‎E prea abrupt. Poate să cadă.
‎Am zis să-l lași!
‎Jasper!
‎Jasper, vino aici!
‎Jasper!
‎Jasper, ieși de acolo.
‎Jasper, vino aici.
‎Iau ceva cu care să te leg.
‎REVIN
‎E cineva?
‎Nu e nimic aici, prostuțule. Hei!
‎Am...
‎Nu mi-am dat seama că stă cineva aici.
‎Nici nu stau. ‎Locuiesc în cabana paznicului.
‎Caut scoici de azi-dimineață.
‎Căutai scoici?
‎Nu. Eu doar...
‎Îmi trebuia ceva ca să-mi leg câinele. ‎Nu te deranjez.
‎- Nu e al tău. ‎- Nu.
‎- E câinele dlui de Winter. ‎- Nu.
‎E câinele ei.
‎Ea nu mai vine aici.
‎S-a... S-a dus în mare, nu?
‎S-a înecat.
‎Tu nu ești ca ea.
‎Da. Vino, Jasper.
‎Nu am zis nimic, nu?
‎Vino, Jasper. Haide.
‎Știu de ce nu voiai să cobori aici.
‎Cum puteam să știu?
‎Cum să știu ceva dacă tu nu-mi spui?
‎- Cabana trebuia să fie închisă. ‎- Era cineva acolo.
‎Probabil fiul paznicului, Ben. ‎E inofensiv.
‎Maxim...
‎Dumnezeule!
‎- E în Italia. ‎- Uite-l!
‎Da, asta era imediat după nuntă.
‎Ce rochie simplă și frumoasă.
‎Max avea dreptate. ‎Nu ești deloc cum mă așteptam.
‎Iar tu arăți tot mai bine, bătrâne.
‎Nu așa tras.
‎- Te rog. ‎- Lasă prostiile!
‎Toți știu că erai o epavă acum șase luni.
‎Poftim, bunico, le-ai văzut?
‎Uită-te, nu sunt drăguți?
‎Dumnezeule! Da.
‎Astea sunt de la nunta mea.
‎Am auzit bine, nu vânezi?
‎Mă tem că nu călăresc.
‎Dar trebuie! Ratezi toată distracția.
‎Vino pe la noi. Te învăț.
‎E cea mai bună călăreață din ținut.
‎Lasă lingușeala, Giles.
‎Sora mea ar fi șocată să afle ‎că nu toți se distrează ca ea.
‎Merită să se distreze, ‎indiferent ce îi place.
‎De fapt, mă gândeam să relansez balul.
‎Ce idee minunată!
‎Nu am vorbit despre asta.
‎Nu fi așa de rău.
‎Adorai balul.
‎Îl poți ține în onoarea noii tale mirese.
‎Bine.
‎Atunci, e stabilit.
‎- Pentru noua noastră gazdă. ‎- Da. Pentru noua gazdă.
‎Tu stai la Manderley, dragă?
‎Aici locuiește.
‎- Mai știi, bunico? ‎- V-am făcut cunoștință.
‎E soția lui Maxim.
‎Ba nu.
‎Nu e soția lui Maxim.
‎Ce prostie!
‎Sunt vești bune legate de bal.
‎A trecut mult prea mult timp.
‎Nu-mi amintesc de tine.
‎Sunt...
‎Nu ne-am mai întâlnit.
‎Maxim, cine e copila asta?
‎Doamne! Hai s-o ducem pe bunica acasă.
‎Ce ai făcut cu Rebecca?
‎- Lasă-l. ‎- Nu, mă descurc.
‎Vreau s-o văd pe Rebecca.
‎- Lăsați-mă în pace. ‎- S-a cam...
‎La ora asta...
‎- Doamne! Urc-o în mașină. ‎- Vreau doar să...
‎Du-te și vorbește cu ea.
‎Hai în mașină, bunico. Vino.
‎E din camera florilor. ‎Sper că e în regulă.
‎- Mulțumesc. ‎- Îmi cer scuze.
‎Am uitat cât de atașată ‎era bunica de Rebecca.
‎E în regulă.
‎Era foarte enervantă.
‎Nimeni nu-i putea rezista. ‎Bărbați, femei, copii, animale.
‎Noi, bieții muritori, ‎nu ne puteam pune cu ea.
‎- Domnule. ‎- De ce plânge?
‎Dle, lipsește un bibelou ‎din salonul de zi,
‎iar Danvers vrea să-l concedieze.
‎- Nu eu... ‎- Ce bibelou?
‎Nu știm sigur, dle.
‎Danvers!
‎- E totul în regulă? ‎- Da.
‎Lipsește ceva din salonul de zi.
‎- Danvers! ‎- Ce este? Ce lipsește?
‎De ce crezi că l-a luat Robert?
‎Porțelanurile de Dresda ‎sunt valoroase, dle.
‎- Nu l-am luat eu. ‎- Acela făcea 100 de lire.
‎- Dle, nu prea cred... ‎- Atunci, cine, Frith?
‎Menajera nu are voie acolo. Eu mă ocup.
‎Când trăia dna de Winter, ‎ne ocupam amândouă.
‎- Frith zice doar... ‎- Eu am fost.
‎Eu l-am spart. S-a spart.
‎A fost un accident. A căzut.
‎Poftim.
‎Robert, ai scăpat.
‎Unde sunt bucățile, dnă?
‎În sertarul biroului, în spate.
‎Trimite-le la Londra. Poate îl refac.
‎Sigur, dle.
‎Aș sugera ca, dacă se mai repetă,
‎dna de Winter să-mi spună direct.
‎Am terminat?
‎Frank.
‎Dnă de Winter.
‎Credeam că ați plecat la Londra cu Max.
‎E la Londra?
‎Da. Se ocupă de niște acte.
‎M-a rugat să încui aici. Era să vă închid.
‎E păcat.
‎Locul ăsta se degradează.
‎Păi... nu mai este nicio ambarcațiune.
‎Lui Max nu-i place să navigheze.
‎Ben zicea că s-a înecat.
‎Îmi pare rău. Am presupus că știați.
‎- Nu. ‎- A fost...
‎Era o vreme îngrozitoare.
‎Chiar și pentru ea. ‎Era un marinar excelent.
‎Barca s-a scufundat.
‎Nu au mai recuperat-o.
‎A ieșit la suprafață în Edgcumbe, ‎după vreo două luni.
‎Două luni? Dumnezeule!
‎Bietul Maxim.
‎L-am dus să identifice cadavrul.
‎Nu ar trebui să vă gândiți la trecut.
‎Sunteți foarte bună pentru Max. ‎S-a schimbat.
‎Probabil a fost tare înspăimântată.
‎Pe mare, singură.
‎Ei nu-i era teamă de nimic.
‎Pot să te întreb ceva, Frank? ‎Promite-mi că spui adevărul.
‎Nu prea e corect. ‎Nu știu ce o să întrebați.
‎Rebecca era foarte frumoasă?
‎Da.
‎Da, cred că era...
‎cea mai frumoasă făptură ‎pe care am văzut-o vreodată.
‎E frumoasă, nu-i așa?
‎O păstrez așa cum era.
‎Ca și cum ar fi ieșit puțin.
‎M-ai speriat.
‎Asta era preferata ei.
‎I-am pregătit-o pentru acea noapte.
‎Puneți mâna.
‎Atingeți-o.
‎Nu a vrut doamnă de companie. ‎„Te vreau doar pe tine, Danny.”
‎Vedeți ce înaltă era?
‎Cu silueta ei, putea purta orice.
‎În fiecare seară îi periam părul.
‎„Haide, Danny, părul”, îmi zicea.
‎Stăteam în spatele ei...
‎și îi periam părul câte 20 de minute.
‎Părul ăla negru și voluminos.
‎Și el s-a alăturat.
‎Adora să facă asta pentru ea.
‎Se îmbrăcau pentru cină, ‎iar musafirii așteptau jos.
‎„Mai tare, Max, mai tare!”
‎Iar el murea de râs.
‎Pe atunci râdea mereu.
‎Dv. vă perie părul?
‎Nu.
‎Dnă Danvers, dl de Winter ‎ți-a cerut să păstrezi camera așa?
‎Nu a fost nevoie.
‎Ea e încă aici.
‎O simțiți?
‎Mă întreb ce crede despre dv.
‎I-ați luat soțul și... îi folosiți numele.
‎- Sigur ar vrea să fie fericit. ‎- Fericit?
‎N-o să fie niciodată fericit.
‎Ea a fost iubirea vieții lui.
‎Maxim?
‎Bună dimineața, dnă.
‎Vai de mine! V-ați zgâriat.
‎Ți-a fost dor de noi?
‎Bună ziua, ‎trebuie să fiți noua dnă de Winter.
‎Cred că e o greșeală.
‎- Dl de Winter e la Londra. ‎- V-a lăsat singură?
‎Nu se teme că vă poate răpi vreun bădăran?
‎Sunt Jack Favell. Îmi pare bine.
‎Voiați să lăsați cartea de vizită?
‎Sunteți prea politicoasă ‎să-mi spuneți să plec.
‎Sunteți o dulceață.
‎Nu vă faceți griji. ‎Am venit s-o văd pe Danny.
‎M-a invitat la un ceai.
‎- Dar am ajuns mult prea devreme. ‎- Dna Danvers?
‎De asta mă plimb pe aici,
‎altfel, o să mă aleg cu o mustrare.
‎Dle Favell? Unde vă duceți?
‎Charlie, haide!
‎- Scuze, dle Favell! ‎- Vin!
‎Phillippa! Intră, Charlie.
‎- Ușor, Starlight. ‎- Gata.
‎Ai prea multă energie. Te-au neglijat.
‎Nu mă mir.
‎Rebecca era singura care te ținea în frâu.
‎Da.
‎Ați cunoscut-o pe Rebecca?
‎E verișoara mea. A fost.
‎Hai să facem o plimbare călare.
‎Nu știu să călăresc.
‎Dar te învăț eu. ‎Sau ai altceva mai bun de făcut?
‎- Cum... ‎- Unu, doi, trei, piciorul sus.
‎- Gata? ‎- Ați...
‎Unu, doi, trei.
‎- Mă ajuți să mă urc? În regulă. ‎- Bine.
‎O să...
‎Nu mergem prea repede.
‎Așa.
‎Cum te simți?
‎- Acum preia frâiele. ‎- Bine.
‎- Fii blândă și relaxată. ‎- Da.
‎Mâinile în jos. Așa.
‎- Am înțeles. ‎- Chiar în poală.
‎E foarte important. Strânge coapsele.
‎Să știe animalul că ești aici.
‎Diseară o să te doară rău.
‎Mișcă-te cu mine. Ești gata?
‎În regulă.
‎Draga mea, pot să te întreb ceva?
‎Max ți-a povestit despre accident?
‎N-a pomenit ‎de drumul ei la Londra în ziua aia?
‎Nu.
‎Nu vrea să vorbească deloc.
‎Deci nu știi dacă a văzut-o ‎când s-a întors în noaptea aia,
‎înainte ca ea să iasă cu barca?
‎Nu.
‎Ea voia să-mi spună ceva.
‎Ceva foarte important.
‎Și faptul că nu știu ce anume...
‎Îmi este foarte greu.
‎Stric impresia de dur, nu?
‎Ar trebui să-l întrebi pe Maxim.
‎Aș face-o.
‎Dar mă tem că mi-e interzis să vin aici.
‎De fapt, e mai bine să nu spui ‎că am fost azi aici.
‎Credeam că sunteți prieteni.
‎Nu chiar.
‎Și nu mi-ar plăcea ca vreunul dintre noi
‎să aibă de-a face ‎cu vestita lui irascibilitate.
‎Nu știu la ce te referi.
‎Sunteți încă la început.
‎Ar fi bine să n-o las pe Danny să aștepte. ‎Știi cum e.
‎De ce l-ai invitat?
‎Pe Jack Favell.
‎L-ai invitat la ceai,
‎știind foarte bine că dl de Winter ‎i-a interzis accesul aici.
‎Trebuie să fie o greșeală, dnă.
‎Nu l-am văzut pe dl Favell de peste un an.
‎Bună, Frith.
‎Bună seara. ‎Dle, domnul Favell a venit neanunțat.
‎Nu-mi pasă ce i-a zis ea lui Frith! ‎Dl Favell mi-a zis că ea l-a invitat aici.
‎Iar dna Danvers te-a obligat ‎să călărești cu el, nu?
‎Nu, pot să-ți explic!
‎- Ce să-mi explici? ‎- Chiar voiam să-ți zic.
‎Voiai să-mi spui ‎cum l-ai târât în adăpostul pentru bărci?
‎I-ai arătat noile tale ținute de noapte?
‎Cum poți să crezi așa ceva?
‎Nu l-aș fi lăsat aici ‎dacă știam că te deranjează, Maxim.
‎Te rog! Te iubesc.
‎Oare?
‎Dna Danvers l-a invitat aici.
‎Nu vreau să mai aud nimic despre Danvers!
‎Intră.
‎Dnă Danvers.
‎Îți dau un preaviz.
‎Dl de Winter e de acord?
‎E decizia mea.
‎Vedeți dv...
‎Am avut grijă de Rebecca ‎de când era o copilă.
‎Am venit aici amândouă când s-a căsătorit.
‎Eram prietena ei.
‎Cea căreia îi spunea secretele.
‎O legătură ca asta nu se rupe.
‎Nu poate fi înlocuită. ‎M-am înșelat când am crezut că înțelegeți.
‎O să găsești altă casă.
‎Nu.
‎Noi, femeile, fie ne căsătorim, ‎fie devenim servitoare,
‎iar eu sunt prea bătrână ‎pentru oricare din ele.
‎O să îți asigurăm traiul.
‎Nu e vorba de bani, ci...
‎Asta nu a fost o slujbă pentru mine. ‎Rebecca era viața mea.
‎Da.
‎Regret că v-am dezamăgit.
‎Nu am vrut asta.
‎Dar păreați așa decisă ‎să faceți lucrurile cum doriți.
‎Nu. Totul e foarte nou pentru mine.
‎Casa, personalul...
‎Cred că dl de Winter a sperat că mă ajuți.
‎Nu mi-ați cerut ajutorul.
‎Ei bine...
‎Dacă ți-l cer acum?
‎Îmi pare rău.
‎Am fost un idiot. N-a fost vina ta.
‎Știu asta.
‎Îmi pare foarte rău.
‎BALUL MANDERLEY
‎Bine.
‎APERITIVE ‎STRIDII
‎Foarte bine, dnă. Perfect. ‎Le trimit acum la tipografie.
‎Și până vineri să anunțăm ‎magazinul Voce din Londra
‎dacă doriți să vă facă costumul.
‎Da, mă tem că nu am nicio idee.
‎Oricum, sunteți ‎cea mai importantă doamnă de la bal.
‎- Gândiți-vă la asta când alegeți. ‎- Da.
‎Fiți încrezătoare.
‎Arătați-le frumusețea dv. naturală.
‎Doamnă?
‎Scuzați-mi îndrăzneala.
‎Dna Danvers a zis ‎că încă nu ați ales costumul și...
‎mă întrebam dacă doriți o idee.
‎Da, te rog. Orice. Ia loc.
‎Păi... Tablourile din galerie.
‎Dintotdeauna le-am considerat ‎cele mai frumoase costume.
‎Mai ales doamna în rochie roșie.
‎O alegere extraordinară.
‎Clarice m-a informat.
‎Și, dacă-mi permiteți, ‎o alegere la înălțimea stăpânei casei.
‎Îmi cer scuze.
‎DUCELE ȘI DUCESA
‎Du-i asta dnei Danvers.
‎- Asigură-te că are tot. ‎- Da.
‎- Mulțumesc mult. ‎- Dacă mergi prin casă.
‎- Scuze. ‎- Pardon!
‎- Bun venit. ‎- Sunteți bine?
‎- Da. E cam vânt, Frank. ‎- Da, așa e.
‎- Sper să nu plouă. ‎- O să fie bine.
‎Doamne!
‎- Ce? Ia mâna! Nu! ‎- Nu pot să văd?
‎Nu, strici surpriza.
‎Știi că nu-mi plac surprizele.
‎Asta o să-ți placă.
‎N-o să mă recunoști.
‎Sunt foarte mândru de tine.
‎Nu mă lăsa să aștept prea mult.
‎Atunci, ieși, ca să mă pot pregăti.
‎Poftim.
‎Nu. N-aș putea.
‎Nu te prosti. Nu spun nimănui.
‎Pleacă! N-ai voie aici!
‎Doamnă, sosesc invitații.
‎Bine, să îi întâmpinăm.
‎Informează-i, te rog, ‎că doamna coboară imediat.
‎Foarte bine.
‎- Ce pândești aici? ‎- Nimic.
‎- E ca pe vremuri, nu? ‎- E bine.
‎Unde îți e costumul?
‎- Ăsta e, Giles. ‎- Măi să fie...
‎- Este fantastic. ‎- Șampanie.
‎- Am întârziat, ca de obicei. ‎- Care e motivul?
‎Am mutat un copac care bloca drumul.
‎Nu, pentru ăsta.
‎Îl port în fiecare an.
‎În sfârșit, vine.
‎Ce mai faceți, dle de Winter?
‎E vreo glumă?
‎Desigur că nu. E tabloul. M-am gândit...
‎Mergi și schimbă-te.
‎Ce este? Ce am...
‎Mergi și schimbă-te, imediat.
‎Cu ce am greșit?
‎Am zis „imediat”!
‎Îmi pare rău! Vă rog, dnă, nu am știut.
‎A fost ideea dnei Danvers.
‎A purtat-o și Rebecca, așa e?
‎Dna Danvers a zis ‎că o să fiți amândoi încântați.
‎Ține.
‎- Ce moment nefericit. ‎- Straniu, nu-i așa?
‎- Nu pot. ‎- Prostii! Draga mea, trebuie.
‎Nu.
‎Nu e așa de grav cum pare.
‎Nu înțelegi, nu pot. ‎Nu după asta, după ce am făcut.
‎Cum era să știi?
‎Spală-te pe față, ‎îți găsesc eu altă rochie, bine?
‎Trebuia să-mi dau seama.
‎- Nu trebuia s-o port. ‎- Adună-te!
‎Poți să stai aici să-ți plângi de milă,
‎sau poți să cobori cu mine ‎și să ne amuzăm de incident.
‎Fața lui...
‎Ei nu i-ar fi vorbit niciodată așa.
‎Sunteți foarte diferite, ‎și nu e ceva de care să-ți fie jenă.
‎- Bine. ‎- Haide.
‎Nu ești în Europa continentală. ‎Fruntea sus.
‎- Bine? ‎- Da.
‎E bună.
‎O să-mi revin.
‎Bravo.
‎- Ne vedem jos. ‎- Da.
‎- Da? ‎- Da.
‎Nimic nu m-ar face mai fericit...
‎Lord Crowan, lady Crowan, ‎v-o prezint pe dna de Winter.
‎Ce ghinion că nu v-a ajuns rochia la timp.
‎- Da. ‎- Nu mai contează.
‎Arăți minunat
‎și te simți confortabil, ‎nu ca mine, cu costumul ăsta ridicol.
‎Nu te prosti, draga mea. Arăți divin.
‎- Maxim... ‎- A fost o idee proastă.
‎N-ar fi trebuit să te aduc aici.
‎Marinari și soldați întorși din război.
‎Ăsta nu e un loc pentru dv.
‎Au luptat cu vitejie pentru țară.
‎Decât să vină acasă, să moară de foame, ‎mai bine rămâneau acolo...
‎Rebecca!
‎Maxim?
‎Acum vezi?
‎Niciodată n-o s-o înlocuiești. Nu ai cum.
‎Tu ai făcut asta.
‎Ai fost împotriva mea de la început.
‎Nu. Eu te-am ajutat.
‎M-ai păcălit. Ai plănuit asta.
‎Știm amândouă că ești un nimic, ‎nu valorezi nimic.
‎Nu ești demnă de el sau de casa asta.
‎N-o să te iubească niciodată.
‎Și de ce ar face-o?
‎M-a iubit.
‎Nu te poate iubi, pentru că nu ești ea.
‎Trebuia s-o fi văzut.
‎La 16 ani, pe calul tatălui ei, ‎o bestie imensă,
‎dar ea i-a venit de hac.
‎La final era plin de spumă și sânge.
‎Am dezamăgit-o ‎permițându-ți să stai aici atâta timp.
‎N-o să suporte asta.
‎„Ne vedem în iad, Danny. ‎Ne vedem întâi în iad.”
‎Dar Rebecca e moartă! E moartă!
‎O să te părăsească. Divorțează. ‎Ce-ai să faci?
‎O să plec.
‎Da? Unde?
‎Nu te poți recăsători.
‎E clar că nu te poți ocupa de o casă. ‎Nu ai o familie care să te întrețină.
‎E în regulă.
‎Știu ce simți. Nu e chiar așa de rău.
‎Se întâmplă foarte repede.
‎Nu-ți fie teamă. E totul spre binele tău.
‎Nimeni nu te vrea aici.
‎Frith! Robert! Veniți repede!
‎Traulerul a eșuat. Chemați paza de coastă.
‎- Sunt pe drum, dle. ‎- Maxim.
‎Ce face acolo?
‎Daniel, așteaptă-mă.
‎Haideți! Așa!
‎Stați deoparte! Vine!
‎Scafandrul e acolo.
‎Trebuie să fi avut valoare.
‎E pentru trauler.
‎Au găsit altceva acolo.
‎Așa! Bravo!
‎REVIN
‎Iese!
‎Nu am zis nimic, nu?
‎Acum nu se mai întoarce.
‎Peștii au mâncat-o până acum, nu?
‎Frank!
‎Nu ar trebui să fiți aici.
‎Nu stați acolo. Haideți. ‎Dați-vă la o parte!
‎Trupul a fost găsit pe barca ei.
‎Părul are aceeași culoare.
‎Și gravura de pe verighetă. ‎E clar că ea e.
‎Nu fi imbecil.
‎Sigur există o explicație logică.
‎Nu crezi că e ciudat?
‎Că fratele tău a identificat ‎trupul unei străine?
‎Nu, Giles, nu cred asta.
‎Dacă ești așa de îngrijorat, ‎întreabă-l tu pe Maxim.
‎L-aș întreba, ‎dar de ore bune nu l-a văzut nimeni...
‎Ce s-a întâmplat? ‎De ce îl interoga poliția?
‎Nu e acasă. De ce? Când îl eliberează?
‎Anunțați-mă când îl vedeți.
‎Da, desigur, Frank. Mulțumesc.
‎Nu vă faceți griji. Aveți grijă de dv.
‎S-a terminat. Ea a câștigat.
‎Cine?
‎Rebecca.
‎Dacă ăla e trupul ei, ‎tu pe cine ai îngropat?
‎Nu știu.
‎Maxim.
‎Spune-mi adevărul.
‎Nu știu, jur.
‎Cum s-a înecat?
‎Nu s-a înecat.
‎Nu mă minți.
‎Nu s-a înecat.
‎Era deja moartă.
‎Barca era avariată.
‎Eu am avariat-o.
‎Intenționat.
‎Maxim!
‎Nu ai cunoscut-o.
‎Nimeni nu o cunoștea.
‎Mi-a spus în luna de miere ‎cum avea să fie.
‎Cum va păstra apartamentul din Londra.
‎Și trupa ei de bărbați. Inclusiv vărul ei.
‎Te rog, Maxim!
‎S-a desfătat jucându-și rolul.
‎Soția perfectă, ‎care știa că n-o să divorțez niciodată.
‎Pentru că o iubeai.
‎O uram.
‎Am urât cruzimea ei.
‎Mi-am urât lașitatea.
‎Știam că nu pot divorța, ‎că nu pot face asta numelui familiei.
‎Cum a murit?
‎Când s-a întors din Londra,
‎mi-a spus că îl așteaptă pe Favell.
‎Când am ajuns aici, era singură.
‎Arăta altfel. Era palidă.
‎Mersese la un medic în Londra.
‎A zis: „Max, dacă aș avea un copil, ‎n-ai putea dovedi că nu e al tău.”
‎Nu i-a ajuns mândria mea.
‎Voia să-mi ia numele, casa, totul.
‎Apoi a zis: „Haide, Max, fă-o.”
‎„Apasă pe trăgaci și o să fii liber.”
‎Te rog.
‎Glonțul a trecut prin ea.
‎Nu a căzut imediat. A rămas în picioare.
‎Așa de calmă!
‎Aproape despovărată.
‎Apoi a murit.
‎Am crezut tot timpul ‎că încă o iubești pe Rebecca.
‎De ce nu mi-ai zis?
‎Nu puteam.
‎Mă temeam că te pierd.
‎Du-te la poliție și spune-le totul.
‎Tu nu ai știut. Nu vei păți nimic.
‎Înțeleg dacă nu vrei ‎să mai ai de-a face cu mine.
‎E alegerea ta.
‎Ai greșit... identificând trupul.
‎Era durerea, trauma.
‎Doar noi doi știm. N-o să afle nimeni.
‎Ea nu a câștigat, Maxim.
‎Nu a câștigat.
‎Nu o lăsăm.
‎Nu trebuie să vorbiți cu ei.
‎Ridicați-vă pentru judecătorul ‎James Crouch.
‎Înapoi!
‎Liniște! Calmați-vă!
‎Aceasta e... Luați loc, dle.
‎Aceasta este investigația legistului
‎după descoperirea ‎trupului Rebeccăi de Winter.
‎Deocamdată nu este o procedură penală.
‎Vrem doar să stabilim ‎cum a murit dna de Winter.
‎Curtea îl audiază ‎pe detectivul Welch de la poliția Kerrith.
‎Dle Welch.
‎Trupul dnei de Winter ‎identificat anul trecut...
‎nu era soția lui.
‎Trupul Rebeccăi de Winter ‎a fost recuperat din cabina bărcii ei.
‎Asta m-a bulversat.
‎La fel ca și natura avarierii vasului.
‎Și care a fost acea natură?
‎Am găsit patru găuri sub linia de plutire,
‎asemănătoare cu cele făcute de un harpon.
‎- Sau un piron. ‎- Și ce sugerează asta?
‎Barca a fost scufundată intenționat.
‎Părerea mea, dle legist,
‎e că ancheta poate avea ‎doar unul din două verdicte.
‎Sinucidere sau omucidere.
‎Soția dv. a fost la Londra în ziua morții.
‎A venit momentul.
‎În declarația de la poliție ‎ați spus că soția dv. părea
‎„preocupată și tristă” când s-a întors.
‎Nu fi defensiv. Răspunde calm.
‎Ce scop a avut călătoria?
‎Nu știu.
‎Era normal ca soția dv.
‎să nu discute așa ceva cu soțul ei?
‎Insinuați că aveam probleme în căsnicie?
‎Încerc să înțeleg
‎cum de anul trecut nu ați reușit ‎să vă recunoașteți soția.
‎Era în apă de două luni. ‎Dusă de curent 30 de km.
‎Era umflată, se descompunea,
‎brațele erau smulse, ‎iar din față nu mai rămăsese nimic.
‎Liniște!
‎Am fost arogant și prost.
‎- Mi-am pierdut cumpătul. ‎- Nu, ai fost pătimaș.
‎O să te creadă.
‎Cine mai știe că la Londra ‎s-a dus la doctor?
‎Tu, eu și doctorul.
‎E puțin probabil să găsească ‎o probă concretă.
‎Nu după atâta vreme în mare.
‎Le rămâne medicul.
‎I-am spus dlui Favell ‎că nu e binevenit, dar a insistat.
‎Mulțumesc, dnă Danvers.
‎Ce dracu' vrei?
‎Încă un whisky cu apă minerală ‎ar fi drăguț.
‎E vorba despre Rebecca,
‎poate îți trimiți soția la culcare.
‎Nu plec niciunde. ‎Știu totul despre tine și Rebecca.
‎Serios?
‎Știi totul, nu-i așa?
‎Erați apropiați, Favell.
‎Dacă vă prindeam în noaptea aia...
‎- Nu a fost aici în noaptea aia. ‎- Dar m-a invitat.
‎Asta e ideea.
‎„Sinucidere sau act criminal”, ‎asta a zis tipul, nu?
‎Să inviți pe cineva la tine
‎nu pare ceva ce ar face ‎o persoană care vrea să se sinucidă.
‎Asta m-a înnebunit în ultimul an.
‎Dar începe să aibă sens.
‎Se hotărâse în sfârșit să te părăsească. ‎De asta ai ucis-o?
‎Nu ai nicio dovadă. ‎E cuvântul tău împotriva cuvântului meu.
‎Nu.
‎E cuvântul tău contra cuvântului Rebeccăi.
‎„Vino la Manders când primești asta.
‎Am ceva să-ți spun
‎și vreau să te văd ‎cât mai curând. Rebecca.”
‎Dă-mi să văd.
‎- Ieși din casa mea! ‎- Nu răspunde, Maxim.
‎Da, nu răspunde, Max.
‎De fapt, am venit doar ca să-ți mulțumesc.
‎Ai fost foarte generos de-a lungul anilor,
‎ți-ai împărțit soția ‎cu așa de mulți bărbați.
‎Mă întreb dacă aș putea încerca ‎și cu cea nouă.
‎Asta e irascibilitatea de care-ți ziceam.
‎Cât vrei?
‎E mai deșteaptă decât pare.
‎Pare să fie o pată de sânge.
‎Măiculiță.
‎Are dreptate, totuși.
‎Nu sunt un om bogat, Max.
‎Îmi cam plac jocurile de noroc,
‎dar am un stil de viață care-mi place.
‎Cred că îmi ajung vreo...
‎zece mii de lire pentru bilet
‎și pentru tăcerea mea mâine, ‎când depun mărturie.
‎Ăsta e șantaj.
‎- Ce faci? ‎- Sun la poliție.
‎Da, sună.
‎Poate ne bagă în aceeași celulă.
‎Nu pentru mult timp.
‎Cred că te așteaptă ‎pedeapsa capitală, Maxim.
‎La cererea inspectorului Welch,
‎s-a produs o schimbare în audierea de azi.
‎Ascultăm acum
‎declarația intendentei familiei de Winter, ‎dna Danvers.
‎La Manderley cam totul
‎se petrece cu știrea dv., nu-i așa?
‎Eu mă asigur ‎că totul merge cum trebuie în casă.
‎Și așa ați aflat
‎de relația răposatei doamne de Winter ‎cu dl Favell.
‎Știam că sunt intimi.
‎Dar problemele ei personale nu mă priveau.
‎Așa cum și trebuie.
‎Dar, cum aceste circumstanțe ‎nu sunt normale,
‎poate doriți să spuneți curții ‎ce mi-ați spus aseară.
‎Am aflat de un bilet adresat dlui Favell.
‎L-am îndemnat să vi-l arate.
‎Un bilet pe care dl de Winter ‎vrea să-l ascundă de curte.
‎Da.
‎În bilet dna de Winter ‎îl invita pe dl Favell la conac
‎în noaptea morții ei.
‎Dl de Winter i-a oferit bani ‎în schimbul acelui bilet.
‎- Biletul era de la Rebecca de Winter. ‎- Da.
‎Scria că vrea să-i spună ceva urgent.
‎Și ce sumă i s-a oferit dlui Favell?
‎Zece mii de lire.
‎Un cec...
‎scris de dl de Winter... ‎în schimbul biletului.
‎Ce ne spune asta? Nu aveți decât un cec.
‎Liniște! Doamnă, liniște!
‎Dnă Danvers, credeți că e posibil ‎ca Rebecca de Winter să se fi înecat?
‎Nu, dle. Nu cred asta.
‎În săptămânile dinaintea morții
‎era obosită și se simțea rău.
‎Și mi-a cerut ‎să-i lărgesc pantalonii în talie.
‎Îi creștea burta.
‎Dna de Winter a fost la Londra ‎în ziua morții. V-a spus de ce?
‎- Nu. ‎- Ciudat.
‎Probabil era ceva personal, ‎dacă nu mi-a spus.
‎Să zicem, o programare la medic.
‎Nu la medicul familiei, ‎cum ne-am aștepta, la cineva discret.
‎Departe de ochii curioși,
‎ca și cum ar fi vrut să țină ascunsă ‎noua ei stare.
‎Voia să împărtășească asta ‎doar cu amantul ei, Jack Favell.
‎Criminalule! Ești un asasin!
‎Purta copilul meu! Sper să te spânzure!
‎Sper să te spânzure! ‎Tu ai ucis-o pe Rebecca!
‎Doar două verdicte posibile.
‎Sper că sunteți de acord, dle, ‎că nu există motiv de sinucidere.
‎Dar există unul clar pentru crimă.
‎Ancheta se suspendă ‎în așteptarea anchetei judiciare.
‎Doamnelor și domnilor, ‎ședința se suspendă.
‎Nimeni nu e mai presus de lege.
‎Ia mâna de pe mine! Dă-mi drumul!
‎Dnă Danvers.
‎Nu vorbi. Nu pot dovedi nimic.
‎Vreau programările ei, ‎jurnalele, agendele,
‎situația financiară, tot.
‎A fost la doctor și l-a plătit.
‎Sună obstetricienii din Londra.
‎POLIȚIA
‎Îmi cer scuze, ‎aveți mandat de percheziție?
‎Dnă de Winter?
‎- Frank! ‎- Ce e?
‎Îmi trebuie cecuri, extrase de cont.
‎Orice are numele și adresa medicului ei.
‎Da, imediat. Știu ce vă trebuie.
‎- Vreau un doctor. ‎- Medicul ei? Aici.
‎DR. J. BAKER ȘI ASOCIAȚII
‎Ăsta trebuie să fie.
‎Să-ți fie rușine.
‎Să-ți fie rușine că îi iei partea.
‎Nu iau partea nimănui, dnă Danvers...
‎Și tu, Frank. ‎Ziua lingeai cizmele dlui de Winter,
‎iar noaptea râcâiai cu laba ‎la ușa cabanei.
‎Suspinând ca un școlar.
‎Vă disprețuia pe toți.
‎Pe cei din Londra, ‎pe cei de la petrecerile din Manderley.
‎Erați doar marionete pentru ea.
‎Și de ce să nu se distreze o femeie?
‎Rebecca mea și-a trăit viața ‎după bunul plac.
‎Nu e de mirare că un bărbat a ucis-o.
‎Trebuie să fi durut.
‎Să știi că singura prietenă din lume ‎a dus în mormânt un astfel de secret.
‎Fă-ți bagajele, dnă Danvers.
‎Diseară să nu mai fii aici.
‎DR. J. BAKER ȘI ASOCIAȚII
‎- Dră? ‎- Mii de scuze, mi-am uitat poșeta.
‎La cine ați avut programare, dră?
‎La dr. John Baker.
‎Mulțumesc.
‎Așteptați aici.
‎- Dle dr. Baker. ‎- Bună seara, Tas.
‎„Danvers.”
‎Am foarte mulți pacienți.
‎Nu-mi amintesc de ea.
‎Poate vă amintiți când îi vedeți dosarul.
‎Ar fi mai simplu să citiți dosarul.
‎Vă ajutăm cu ce putem.
‎Nu așa ar trebui să fie.
‎Unde a dispărut?
‎Cine?
‎Tânăra care era aici.
‎Nu e aici.
‎O să vorbesc cu secretara.
‎Poate l-a pus ea altundeva.
‎Fata asta... Ar fi putut ieși de aici?
‎...O EXCRESCENȚĂ UTERINĂ PROFUNDĂ. ‎...UN SARCOM MALIGN UTERIN
‎L-am citit. Nu am schimbat ‎nimic din ce a scris dr. Baker.
‎Rebecca Danvers. Da, îmi amintesc. ‎Groaznic lucru.
‎Nu era numele ei adevărat. ‎Și nu era gravidă.
‎Și de ce ar fi folosit un nume fals?
‎De ce ar fi venit tocmai la Londra,
‎la dv., nu la medicul ei?
‎Poate voia să-și scutească familia ‎de veștile proaste.
‎Că nu era copilul soțului?
‎Inspectore, aia nu e specialitatea mea.
‎Nu sunt obstetrician. ‎Domeniul meu e oncologia.
‎Tratez cancerul sistemului reproductiv.
‎Balonare, oboseală. Simptomele obișnuite.
‎Avea cancer.
‎Asta voia să-i spună lui Favell.
‎Asta nu dovedește că s-a sinucis.
‎Nu voia să sufere.
‎Da, asta mi-a spus și mie.
‎Cancerul avansase mult ‎până să apară simptomele.
‎A venit în aprilie,
‎în mai era clar că e prea avansat ‎ca să poată fi tratat.
‎Mai avea de trăit câteva săptămâni, ‎iar durerea avea să fie mare.
‎Cum s-a sinucis?
‎A ieșit cu barca și a găurit-o.
‎S-a înecat.
‎Ai avut noroc, Max.
‎Pariez că te crezi învingător.
‎Poate că legea nu-ți vine de hac, ‎dar eu pot.
‎Mai ai ceva de zis?
‎Ai face bine să spui acum.
‎Știi ce urăsc cel mai mult la ea?
‎Ce ți-a răpit.
‎Figura aia amuzantă, tânără ‎și pierdută pe care o iubeam s-a dus.
‎Nu mai ești persoana aia.
‎Nu o urî pentru asta.
‎Ce arde? Dumnezeule, e Manderley.
‎Haideți! Plecați de acolo.
‎Plecați de pe peluză! Duceți-vă! Hai!
‎Frith, pleacă de pe peluză!
‎Câți oameni sunt înăuntru?
‎- Nu știu, dle. ‎- Ești bine? Clarice, ce s-a întâmplat?
‎- Am văzut-o. ‎- Cum adică? Pe cine ai văzut?
‎Pe dna Danvers.
‎Ajutați-o! Unde sunt furtunurile?
‎- Unde e? ‎- S-a dus la adăpostul pentru bărci.
‎Dnă Danvers! Te rog!
‎Te rog, pleacă de acolo.
‎Mi-ai cerut ajutorul. Iată-l.
‎Dnă Danvers, te rog.
‎El a ucis singura persoană ‎pe care am iubit-o.
‎Nu pot lăsa conacul pe mâna ta.
‎Era al nostru.
‎Nu trebuie să faci asta.
‎Știu că o să rămâi de partea lui. ‎Dar n-ai să știi ce e fericirea.
‎Ba da.
‎Azi-noapte am visat ‎că am fost iar la Manderley.
‎Le-am visat pe dna Danvers și pe Rebecca.
‎Dar dimineață m-am trezit ‎și am lăsat moartea în urmă.
‎Stau în fața oglinzii, ‎în cămăruța noastră îmbâcsită din Cairo,
‎o haltă în drumul nostru ‎spre o casă adevărată,
‎și văd femeia care sunt acum.
‎Și știu că am luat decizia bună...
‎să salvez singurul lucru ‎pentru care merita să trec prin foc.
‎Iubirea.
‎BAZAT PE ROMANUL LUI DAPHNE DU MAURIER
‎Subtitrarea: Maria-Andreea Popescu