NETFLIX PRESENTERAR
I natt drömde jag att jag återvände till Manderley.
Jag drömde att uppfarten hade ersatts av en mörk, plågad djungel.
Naturen hade tagit över, men huset stod kvar.
Manderley.
Hemlighetsfullt och tyst, som alltid.
Tillbaka från de döda.
Som hos alla drömmare radades mina minnen upp.
Åren sträckte sig som en bro.
Tillbaka till sommaren i Monte Carlo, ovetande och utan framtidsutsikter.
-Sa ni åtta? -Huit.
Merci. Au revoir.
Jag ser tydligt flickan jag var, även om jag inte längre känner igen henne.
Jag undrar hur mitt liv blivit utan mrs Van Hopper.
Utan det där jobbet.
Lustigt att mitt liv var beroende av hennes nyfikenhet.
Utan henne hade jag aldrig kommit till Manderley…
…och jag hade aldrig träffat dig.
Mrs Van Hopper.
Varför dröjde du?
Förlåt. Jag väntade på ett paket på posten.
Från er brorson.
Troligen foton från bröllopsresan med den där hemska flickan. Öppna.
-Ordna ett bord för lunch. -Javisst. Klockan ett som vanligt?
-Nu. Jag såg precis Maxim de Winter. -Just det.
Fortfarande förkrossad.
Är han en vän?
Maxim de Winter. Ägare till Manderley.
-Ett av de finaste hemmen i England. -Ja.
Hans fru dog ifjol. Han behöver sällskap.
Be hovmästaren placera honom bredvid mig.
Du måste dricksa honom.
Med tanke på allt jag lär dig, borde du betala mig.
-Tack, mrs Van Hopper. -Dumma flicka.
-Bonjour. -Mademoiselle.
-Madame Van Hoppers vanliga bord? -Ja, tack. Merci.
Åh, nej.
Vänta, förlåt. Hon undrade om mr de Winter kan sitta med henne.
-Monsieur Maxim de Winter? -Oui.
M. de Winter bestämmer själv var han vill sitta.
Naturligtvis.
Merci.
Förlåt. Räcker det inte? Här. Jag har mer.
Herregud, förlåt, monsieur.
Ett ögonblick.
Gör det inte. Han är visst förfärligt tråkig.
-Ursäkta? -Den där de Winter.
Tack.
Monsieur de Winter, den här vägen.
Des huîtres, une douzaine.
"Des huîtres."
Maxim de Winter. Vilken överraskning!
Jag visste inte att ni var i Monte Carlo.
Ni måste göra oss sällskap.
Edie Van Hopper. Ni minns väl min brorson Billy?
Ni träffades på Blenheim. Billy Whitney, ungefär min längd.
Han har ljust hår och är lite skelögd.
Hur kunde jag glömma det? Hälsa Billy.
Vet ni?
-Han är gift med en förtjusande flicka. -Jaså?
Han sände foton, jag ska visa er. Kom.
-Bröllopet var gudomligt. -Ja, men jag äter helst ensam.
-Adjö, miss Van Hopper. -Vad?
Vi är inte släkt. Hon är anställd.
Jag antar att man kan kalla henne min skyddsling.
Jag förstår. Om ni ursäktar…
Hämta fotona. Mr de Winter vill se dem.
Nej. Gör er inget besvär.
-Det behövs inte. -Det är inget besvär.
Inte alls. Skynda på. Hon är snart tillbaka.
Det här är min favoritdel.
Jag bad henne hämta fotona,
och hon springer från bordet, försvinner och kommer inte tillbaka.
Jag tänkte: "Säg inte att hon skissar."
Nämen, hon är konstnär.
Hursomhelst, hon kommer tillbaka och doftar billigt rosenvatten.
Jag menar, doften!
Visa mig en eftertraktad ungkarl,
så visar jag er ett rum fullt av kvinnor som beter sig som galna.
För sent.
-Förlåt. -Strunt samma, sitt.
Släkt? Jag menar, tänka sig.
Jag älskade balen på Manderley. Den var så glamorös.
-Det är väl slut med sånt efter tragedin. -Vilken chockerande händelse.
Hur förklarar man det?
Han avgudade henne!
Hans Rebecca.
Godmorgon, mrs Van Hopper.
Mrs Van Hopper?
Mår ni bra?
Jag är sjuk.
Jag är… Jag har varit sjuk hela natten.
Ring… Ring le médecin.
-Ring nu. Läkaren. -Javisst.
Var är hinken?
Jag hämtar hinken! Här är den.
Väntar ni på madame?
Nej. Hon är sjuk. Läkaren sa åt henne att vila.
Det är bara jag idag.
Det är inte möjligt. Terrassen är endast för gäster.
Men jag är sällskapsdam… Verkligen?
Ja, den är inte för personal.
Monsieur? Den unga damen gör mig sällskap. Duka för en till.
Javisst.
-Nej, snälla. Jag kan inte… -Det går bra.
Vi behöver inte prata om vi inte vill.
Ni… Ni hade inte behövt göra det.
Mitt motiv var enbart själviskt.
Det är gårdagens tidning. Jag har redan läst den.
Tack. Det var snällt.
-Vad är det ni gör som… -Jag är sällskapsdam.
Om en dam måste betala säger det något om damen.
Vill ni beställa?
Des huîtres, une douzaine.
Till frukost?
Ni hörde henne. Et encore du café.
Bien, monsieur de Winter. Mademoiselle.
Om det inte är oförskämt, varför just hon?
Ni skulle vara utmärkt sällskap åt vem som helst.
Jag har alltid velat resa, och jag får 90 pund om året.
Det är inte mycket för er, men det är det för mig.
-Man kan visst sätta ett pris på ensamhet. -Underligt.
Vissa trivs med ensamhet,
andra behöver nån att fördriva tiden med. Det kvittar vem.
Vilka tillhör ni?
Mina föräldrar är döda, så… Jag är van vid att vara ensam.
Här är er frukost.
Jag har alltid velat smaka dem…
Ät innan de blir varma.
Tack. Jag har aldrig pratat så mycket.
Det var imponerande.
-Ledsen för ostronen också. Jag… -Det var ingen fara.
Tack så mycket. Jag…
Jag har inte haft så trevligt på länge.
À bientôt.
Hallå?
Från receptionen.
-Madame är opasslig. Jag ger henne det. -Det är till er.
Merci.
Vad vill de?
Det var receptionen, de…
FÖLJ MED PÅ EN ÅKTUR
…undrar hur ni mår.
-Hur kom ni undan? -Tennislektion, sa jag.
-Hon har tjatat om att jag ska träna. -Lurigt.
-Vart vill ni åka? -Vart som helst.
Det måste finnas nåt som ni vill se.
Det ligger långt bort.
Bra. Jag behöver frisk luft.
Är det en 3,5-liters Bentley?
Ja. Hur vet ni så mycket om bilar?
Min far älskade bilar.
Får jag fråga när era föräldrar gick bort?
För två år sen. Influensa.
Min mor dog av influensan och min…
…far dog fyra dagar senare.
Kan nån dö av ett brustet hjärta?
-Det var tanklöst av mig. Förlåt. -Nej.
Se upp!
Ingen fara.
Det var en del av planen.
EXOTISKA TRÄDGÅRDEN
Det finns faktiskt en kaktus från Mexiko som blir 20 meter hög och 200 år gammal,
men den blommar inte förrän den är 70.
Var har ni lärt er det?
I böcker. Allt jag vet kommer från böcker.
Jag har inte upplevt nåt än. Men det tänker jag göra innan jag blir gammal.
Titta!
Har ni varit här förut?
För många år sen. På min bröllopsresa.
-Vad hände med er fru… -Snälla. Låt bli.
Mr de Winter.
-Seså. -Jag kan inte.
Jo. Ni vet väl hur man gör?
Ja, jag…
Bara ni inte har lärt er det i en bok.
Vill ni berätta om Manderley? Det lär vara vackert.
Det är det. Manderley är mer än ett hus. Det är mitt liv.
Det har gått i arv från far till son i århundraden.
Tills nu, i alla fall.
Om jag dör utan en arvinge går det till min syster.
Och hennes söner är bra pojkar, men de är inte de Winters.
Sådär.
Tack för att ni körde hem oss tryggt.
Glöm inte era saker.
Lite hjälp, sir?
KÄRLEKSDIKTER
Ta tag och lyft samtidigt som jag.
Ett, två, tre.
MAX, FRÅN REBECCA
Lägg tillbaka den.
Javisst. Förlåt.
Ge nycklarna till vaktmästaren. Godnatt.
Godnatt.
Hallå.
Sköterskan gick för en timme sen.
Tennistränaren hade bara lediga tider sent…
…och jag övade på min serve.
Tennislektion i mörkret?
Ja.
Rebecca från Max. Max från Rebecca.
Dumma flicka. Varför skulle jag titta i hans privata bok?
Till er. Från monsieur de Winter.
LUNCH I CAP D'AIL?
Pour moi? Merci.
-Jag går. -Vad har du på dig?
Jag ser rakt igenom det.
-Har du underkläder på? -Naturligtvis.
PROMENAD I MONACO-VILLE?
Jag målar av vackra hus.
Ni behöver faktiskt inte er tennisracket.
Mademoiselle.
Merci.
-Vad gör ni? -Ni ska få se.
Tänk om man kunde buteljera ett minne, som en doft.
Och öppna när man vill.
Det vore som att återuppleva ögonblicket.
Vilka speciella ögonblick i ert unga liv skulle ni buteljera?
Den här veckan. Nu. Varje minut.
Och aldrig glömma.
Och minnena ni inte vill ha skulle ni bara kasta.
"Följ med på en åktur."
"Lunch i Cap."
"Stranden?"
Men jag älskar kusten här nere.
Den är så vacker.
Sådär!
Vad tittar ni på?
-Det är… -Jag får se.
Jag avråder er.
Det är väl ingen fara…
-Förlåt. -Ingen fara.
Kom. Vi tar en simtur.
Kom!
-Kom! -Nej!
-Varför inte? -Jag vill inte!
Vad är ni rädd för?
Det är för kallt. Det är iskallt.
Nej. Det är underbart!
Jag känner det. Det är iskallt.
-Kom hit! -Jag ska dricka upp all champagne.
Det struntar jag i!
Herregud! Se vad ni får mig att göra.
Ni är uppe.
Jag…
Skönt att ni mår bättre. Var är sköterskan?
Jag skickade iväg henne.
Du tog en simtur, ser jag. Efter tennisen?
Ja.
Gå och torka håret. Skynda på.
Ska vi gå och äta middag?
Jag ska.
Be conciergen boka in oss på det tidiga tåget imorgon.
Och du kan packa.
Imorgon?
Billy seglar till New York på lördag. Vi kan ta samma båt.
Jag är dödstrött på Europa.
Titta inte på mig som en dränkt råtta.
Du vänjer dig vid New York.
Det finns gott om pojkar och spänning.
I din egen klass.
Trodde du att folk inte skulle prata?
Bäst att hålla sig utanför. Alla vet att han blev galen när hon dog.
Det var för plötsligt och tragiskt.
Tror du verkligen att han är kär i dig?
Det är bara förströelse.
Vi åker bort. Vi åker till New York.
Du finner din plats.
Du kommer att glömma det.
Tro mig, du kommer att glömma allt.
Ett ögonblick.
Mrs Van Hopper ska åka och det måste jag med.
-Vad pratar du om? -Nu. Idag.
Jag ville bara säga adjö.
Varför sa du inget innan?
För hon bestämde det igår.
Vi ska till Paris… för att träffa hennes brorson.
-Sen vidare till New York via Cherbourg. -Gråt inte.
Låt mig tänka.
Jag…
Jag kan inte stanna länge. Hon väntar på mig där nere.
Följ med mig.
Vad?
Till Manderley.
Vad? Som din sekreterare?
Nej.
Som min hustru.
Jag friar till dig, min lilla dummer.
Jag kan inte åka till Manderley.
Jo, det kan du. Du sa att du ville se världen.
Manderley är bäst i världen.
Jo, hon är där nere. Var skulle hon annars vara?
Jag måste åka om 20 minuter för att ta tåget.
-Jag berättar. -Måste vi?
Ja, jag ser faktiskt fram emot det.
Det är det jag väntar på.
Oroa dig inte.
Vem är det nu då?
Det var den bästa nyheten jag har hört! Jag måste berätta för mina vänner!
Vilka är planerna? Jag vill veta.
Vi gifter oss här, åker på bröllopsresa i Europa
och sen hem till Manderley.
Jösses. Har ni nånsin hört nåt så romantiskt?
"Hem till Manderley." Jösses, det är som en saga.
Jag ska se till så att dina väskor inte hamnar på tåget.
-Skynda. -Det ordnar sig.
Gå. Vi har mycket att prata om.
Oj, vad du jobbar snabbt.
Har du gjort nåt du inte borde?
Vad menar ni?
Du har ingen familj som du måste förklara det för.
Jag tvår mina händer.
Det kommer bli svårt för dig på Manderley.
Jag tror inte att du klarar det.
-Jag kan lära mig. -Jag ska säga dig nåt.
När man fångar en man mellan benen, stannar han inte länge.
Adjö, mrs Van Hopper.
Han gifter sig bara med dig för att han inte vill bo
i det där stora gamla huset med hennes spöke!
Jag tror inte på spöken.
Herregud. Jag ogillar när de gör så här.
Så gick det med att hålla tyst.
Ni vet hur hon är, sir.
Man gör saker på ett visst sätt på Manderley.
Det här är Frith.
Goddag.
Vi gör väl som man ska göra? Sådär.
-Vad gör du? -Gillar du det inte?
Upp.
Sätt ner mig, Max.
Mrs Danvers.
Välkommen till Manderley.
Goddag. Det är ett nöje…
Tack.
Teet är klart.
Danvers sköter hushållet. Lugn, hon är inte så otäck som hon verkar.
Det är underbart!
Sluta.
Där är han. Vandraren återvänder. Trevligt att se dig, Max.
-Och dig, Frank. -Hur var resan?
Den visade sig vara ganska händelserik.
-Frank Crawley, mrs de Winter. -Angenämt.
Tack. Goddag.
Frank är egendomsförvaltare.
Han är helt oumbärlig.
Nej, han överdriver. Ignorera honom.
Jag vill inte vara tråkig, men jag behöver underskrifter.
Ni får tillbaka honom strax.
-Ska vi? -Ja.
Danvers. Visa mrs de Winter huset, är ni snäll.
-Det gör inget. Jag kan vänta. -Var inte fånig. Gå. Jag kommer strax.
Godset har varit i familjens ägo i över 300 år.
Det var en gåva från Henrik VIII.
Enastående.
Gäster kan underhållas i salongen.
Glöm inte att be Frith tända brasorna,
men mr de Winter brukar föredra att dricka sitt kaffe här i biblioteket.
Vilken tur att ni är här, mrs Danvers. Jag skulle aldrig komma ihåg allt.
Ni lär inte göra honom besviken om det är det ni är rädd för.
Familjen har funnits sen Tudortiden.
Och vem är det?
Det är Caroline de Winter. Mr de Winters gammelfaster.
Imponerande.
Ja, och en av de första kvinnorna som lyckades bli läkare i England.
En av hans favoriter.
Var sover alla?
Tjänsteflickorna på vinden och männen där nere, som i andra hus.
Jag har aldrig ens sett ett sånt här hus.
Förlåt. Jag trodde att ni varit kammarjungfru.
Sängkammaren är nu i östra flygeln.
Vilket… vackert mönster.
Det här är Clarice. Hon ser efter er tills er kammarjungfru kommer hit.
Jag har ingen, men jag klarar mig säkert bra utan.
Ni kommer nog behöva en.
Kanske Clarice kan ta den platsen.
Man ser inte havet härifrån.
Nej.
Om herrn ber om sin gamla garderob, säg att den inte få plats här.
Rummen i den här flygeln är mycket mindre.
-Var det här inte hans sovrum? -O nej.
Mrs de Winters rum låg i västra flygeln.
Det är ett vackert rum. För fint för att stå tomt.
Gästrummen står aldrig tomma länge.
Vi hade mycket gäster när mrs de Winter levde.
Manderleybalen var en stor tillställning.
Jag lämnar er med Clarice.
Fråga mig nåt.
Vad för en fråga?
Vilken som helst.
Jag har inga hemligheter för dig.
Är det inte så det ska vara nu när vi är gifta?
Alla äktenskap har sina hemligheter.
Du kan prata om henne med mig… om du vill.
Godnatt, älskling.
Maxim?
Låt honom vara.
Det är farligt att väcka sömngångare.
Oroa er inte, men stallet behöver nytt tak för takpannorna är utnötta…
-Godmorgon, älskling. -Godmorgon.
-Sovit gott? -Ja, inte illa.
Kom.
-Hur har ni funnit er till rätta? -Mycket bra.
Bra.
Vi… Vi ses strax där uppe.
Det här går fort.
-Mrs de Winter. -Mr Crawley.
Frank. Säg Frank.
Jag låg för länge.
-Vi kunde ha ätit frukost ihop. -Ingen fara.
Visste du att du går i sömnen?
Ha en fin frukost.
Jasper!
Vart ska du? Jasper!
Vart har du tagit vägen?
GÄSTER PÅ MANDERLEY
MASKERADBAL 1935
Ledsen att störa er alla…
Clarice, har ni sett mr de Winter?
Har ni ett plåster? Jag har skurit mig.
Jag får se.
-Det är ingen fara. -Ett ögonblick.
Eftersom ni är här, frun, vill ni godkänna dagens menyer?
Ja. Bra. Väldigt passande. Utmärkt.
-Och såsen till kalven? -Ja, den blir utmärkt.
Men jag skrev inget.
Mrs de Winter var väldigt noga med sina såser.
Ja. Då…
Vi tar vad mrs de Winter skulle ha tagit.
Visst, frun.
-Så där. -Tack.
Är allt som det ska, älskling?
Jag tänkte… beställa nya underkläder från London.
Något i spets och ett nattlinne.
När har jag nånsin klagat på vad du bär?
Det här är trevligt, eller hur? Bara vi.
Nästan som att vara tillbaka på vår bröllopsresa.
Jag saknar det. Gör inte du det? Bilturerna, utforskandet, de små caféerna.
Få syn på ett lustigt litet hotell och ta in där.
Det är inte verkliga livet.
-Jasper! -Jag hämtar honom.
Nej, låt honom vara. Han hittar tillbaka själv.
-Det är så brant. Tänk om han ramlar. -Låt honom vara!
Jasper!
Jasper, kom hit!
Jasper!
Kom ut därifrån, Jasper.
Kom hit, Jasper.
Jag ska hitta nåt att binda dig med.
Hallå?
Det finns inget här, dummer. Du!
Jag är…
Jag visste inte att någon bodde här.
Det gör jag inte. Jag bor borta i vaktstugan.
Jag har grävt efter snäckskal sen bittida. Har du grävt efter snäckskal?
Nej. Jag bara, jag…
Jag behövde något att binda hunden med. Jag ska gå.
-Han är inte er. -Nej.
-Han är mr de Winters hund. -Nej.
Det är hennes hund.
Hon kommer inte hit längre.
Hon… Hon är i havet, eller hur?
Hon drunknade.
Ni är inte lik henne.
Kom, Jasper.
Jag har inte sagt nåt. Eller hur?
Kom, Jasper. Kom.
Jag vet varför du inte ville komma hit ner.
Hur ska jag veta?
Hur ska jag veta nåt om du inget säger?
-Det ska vara låst. -Nån var där inne.
Säkert bara skogvaktarens son, Ben. Han är ofarlig.
Maxim, jag…
Herregud!
-I Italien. -Där är han.
Just det. Det var efter bröllopet.
Vilken fin, enkel klänning.
Max hade rätt. Du är inte alls vad jag förväntade mig.
Och du ser bättre ut, gamle man.
Inte så där härjad.
-Snälla. -Nonsens!
Alla vet att du var ett vrak för sex månader sen.
Här, har farmor sett de här?
Är de inte underbara?
Jösses! Ja.
De är från mitt bröllop.
Vad är det jag hör om att du inte jagar?
Jag rider tyvärr inte.
Men du måste! Annars missar du allt det roliga.
Kom. Jag kan lära dig.
Bästa hästkvinnan i landet.
Sluta prata, Giles.
Det chockerar min syster att inte alla delar hennes nöje.
Vad hon än tycker är roligt, så förtjänar hon att ha det.
Jag har faktiskt tänkt återinrätta balen.
Vilken underbar idé.
Det är inget vi har diskuterat.
Var inte så tråkig.
Du tyckte ju om den.
Du kan hålla den till din nya bruds ära.
Visst.
Då var det bestämt.
-Skål för vår nya värdinna. -Vår nya värdinna.
Stannar du på Manderley?
Hon bor här. Ni presenterades för varandra, farmor.
Hon är Maxims fru.
Nej, det är hon inte.
Hon är inte Maxims fru.
Vad fånigt.
Men det är… goda nyheter om balen. Det var alldeles för länge sen.
Jag minns dig inte.
Nej, jag…
Vi har inte träffats förut.
Vem är det här barnet, Maxim?
Jösses. Vi kör farmor hem nu.
Vad har du gjort med Rebecca?
-Låt bli! -Jag sköter det!
Jag vill träffa Rebecca. Lämna mig ifred!
Det är den tiden på dagen…
-Sätt henne i bilen. -Jag vill bara…
Gå du och prata med henne.
In i bilen, farmor. Kom.
Den var i blomsterrummet. Jag hoppas att det går bra.
-Tack. -Jag ber om ursäkt.
Jag hade glömt hur förtjust vår farmor var i Rebecca.
Ingen fara.
Hon var en sån där irriterade människa som var oemotståndlig för alla.
Män, kvinnor, barn, djur…
Vi vanliga dödliga kunde inte tävla mot henne.
-Sir. -Varför gråter han?
En porslinsfigur saknas i frukostrummet, och nu vill Danvers avskeda pojken.
-Vilken figur? -Vi är inte säkra.
Danvers!
-Är allt i sin ordning? -Ja.
Nånting saknas i frukostrummet.
-Danvers! -Vad är det? Vad saknas?
Varför tror ni att Robert tog den?
Dresdenporslinet är väldigt värdefullt. Den är värd 100 pund.
-Det är högst osannolikt… -Vem var det då, Frith?
Pigan tillåts inte i frukostrummet. Jag tar hand om det.
På mrs de Winter tid gjorde vi det ihop.
-Frith säger bara… -Det var jag.
Jag hade sönder den. Den gick sönder.
Det var en olycka. Den föll.
Jaha, så var det.
Du är rentvådd, Robert.
Var är skärvorna, frun?
I byrålådan, längst in.
Skicka dem till London. Se om de kan göra nåt.
Javisst, sir.
Och om nåt liknande skulle hända igen borde frun själv berätta det för mig.
Är vi klara?
Frank.
Mrs de Winter.
Jag trodde att ni åkte till London med Max.
Är han i London?
Ja, han tar hand om lite pappersarbete.
Han bad mig låsa här. Ni blev nästan inlåst.
Det är synd.
Att det blir förfallet.
Ja… Ingen båt längre.
Max ogillar att segla.
Ben sa att hon drunknade.
Ursäkta, jag antog att ni visste.
-Nej. -Det är…
Vädret var hemskt.
Även för henne. Hon var en utmärkt seglare.
Båten sjönk.
De hittade den aldrig.
Hon flöt iland i Edgcumbe ungefär två månader senare.
Två månader? Herregud!
Stackars Maxim.
Jag körde själv dit honom för att identifiera kroppen.
Dröj er inte kvar i det förgångna.
Ni är så bra för Max. Han har förändrats.
Hon måste ha varit så rädd.
Där ute, ensam.
Hon var inte rädd för nånting.
Får jag fråga nåt, Frank? Lova att säga sanningen.
Orättvist. Jag vet inte vad ni tänker fråga.
Var Rebecca väldigt vacker?
Ja.
Jag antar att hon var…
…den vackraste varelsen jag nånsin sett.
Det är vackert, eller hur?
Jag lämnar det som det var.
Det är som om hon bara gått ut ett tag.
Ni skrämde mig.
Det var hennes favorit.
Jag lade fram den till henne den kvällen.
Håll den.
Rör vid den.
Hon ville inte ha en kammarjungfru. "Jag vill bara ha dig, Danny."
Ser ni hur lång hon var?
Hon passade i allt, med sin figur.
Jag borstade hennes hår varje kväll.
"Kom, Danny, dags att borsta håret", sa hon.
Jag stod bakom henne…
…och borstade 20 minuter varje gång.
Hennes tjocka, mörka hår.
Han började borsta.
Han älskade att göra det för henne.
De klädde sig för middagen, gästerna väntade där nere.
"Hårdare, Max hårdare!"
Och han skrattade så mycket.
Han skrattade alltid då.
Borstar han ert hår?
Nej.
Mrs Danvers, säger mr de Winter att rummet ska stå så här?
Det behövs inte.
Hon är fortfarande här.
Förnimmer ni henne?
Jag undrar vad hon tycker om er.
Ni tar hennes man… och hennes namn.
-Hon vill väl att han ska vara lycklig. -Nej, han blir aldrig lycklig.
Hon var hans livs kärlek.
Maxim?
Godmorgon, frun.
Kära nån! Ni har rivit er.
Har vi saknat dig?
Goddag, ni måste vara den nya mrs de Winter.
Ni kom nog i onödan. Mr de Winter är i London.
Och lämnat er ensam? Är han inte rädd att en tölp rövar bort er?
Jack Favell. Hur står det till?
Vill ni lämna ert visitkort?
Ni är för artig för att be mig att gå.
Ni är så rar.
Lugn, jag tittade in för att träffa Danny.
Hon har bjudit in mig på te.
-Jag är hemskt tidig. -Mrs Danvers?
Därför dröjde jag kvar här ute,
annars kanske hon ger mig en uppsträckning.
Mr Favell? Vart ska ni?
Kom, Charlie.
Ursäkta, mr Favell!
Phillippa! Kom in, Charlie.
-Lugn, Starlight. -Lugn.
För mycket energi. De har försummat dig. Inte överraskande.
Rebecca var den enda som kunde hantera dig.
Ja.
Kände ni Rebecca?
Hon är min kusin. Var.
Vi tar en ridtur.
Nej. Jag… Jag vet inte hur man gör.
Jag kan lära er. Eller har ni nåt bättre för er?
-Hur… -Ett, två, tre, svinga över benet. Redo?
Ett, två, tre.
Kan ni hjälpa mig upp? Så.
Vi ska rida sakta.
Såja.
Hur känns det?
-Ta tyglarna. -Javisst.
-Fint och löst. -Ja.
Och lågt. Såja.
-Jag förstår. -Här i knäet.
Mycket viktigt. Knip ihop låren.
Låt hästen veta att ni är där.
Ni kommer att vara öm ikväll.
Rör er i takt med mig. Redo?
Så.
Vännen, får jag fråga en sak?
Har Max nånsin pratat om olyckan?
Nämnde han aldrig Rebeccas resa till London den dagen?
Nej.
Nej, han pratar inte om det.
Så ni vet inte om han såg henne när hon kom tillbaka den kvällen…
…innan hon åkte ut i båten?
Nej.
Det var nåt hon ville berätta för mig.
Nåt väldigt viktigt.
Att inte veta vad det var…
Det har varit svårt.
Jag är inget vidare skälmsk nu, inte sant?
-Ni borde återvända och fråga Maxim. -Det skulle jag.
Men tyvärr har jag besöksförbud.
Det vore bäst om ni inte nämnde att jag har varit här.
Jag trodde att ni var vänner.
Inte precis.
Och jag vill inte att nån av oss
ska behöva drabbas av hans ökända humör.
Jag vet inte vad ni menar.
Ni har inte känt varandra så länge.
Bäst att inte låta Danny vänta. Ni vet hur hon är.
Varför bjöd ni in honom?
Jack Favell.
Ni bjöd in honom på te
trots att mr de Winter har förbjudit honom att komma hit.
Det måste vara ett misstag, frun.
Jag har inte sett mr Favell på över ett år.
Goddag, Frith.
Goddag, sir. Mr Favell kom på oväntat besök.
Strunt i vad hon sa till Frith! Mr Favell sa att hon bjöd in honom.
Och mrs Danvers tvingade dig att rida med honom, eller hur?
Nej, jag kan förklara!
-Vadå? -Jag skulle berätta det.
Vill du berätta hur du drog med honom till båthuset?
Och visade upp ditt nya fina nattlinne för honom?
Hur kan du ens tro det?
Jag hade inte släppt in honom på ägorna om jag vetat att du skulle bli upprörd.
Snälla. Jag älskar dig.
Gör du?
Mrs Danvers bjöd in honom.
Jag vill inte höra ett ord till om Danvers!
Kom in.
Mrs Danvers.
Jag kom för att säga upp er.
Är mr de Winter överens med er?
Det är mitt beslut.
Ni förstår…
Jag såg efter Rebecca när hon var en liten flicka.
Vi kom hit tillsammans när hon hade gift sig.
Jag var hennes vän.
Jag delade hennes hemligheter.
Ett sånt band kan inte brytas.
Det kan inte ersättas. Jag hade fel som väntade mig det av er.
Ni hittar en tjänst.
Nej.
Vi kvinnor kan antingen gifta oss eller ta en tjänst,
och jag är för gammal för bådadera.
Vi ska se till att sörja för er.
Det handlar inte om pengar. Det…
Det var inte ett jobb för mig. Rebecca var mitt liv.
Ja.
Jag är ledsen om jag svek er. Jag menade inte att svika er.
Men ni verkade så fast besluten att göra saker på ert sätt.
Nej. Det är väldigt nytt för mig.
Huset, personalen…
Mr de Winter hoppades nog att ni skulle hjälpa mig.
Ni bad inte om min hjälp.
Tja…
Tänk om jag ber om den nu?
Jag är ledsen.
Jag var en idiot. Det var inte ditt fel.
Det vet jag.
Jag är ledsen.
BALEN PÅ MANDERLEY
OSTRON
Utmärkt, frun. Perfekt. Jag ska låta trycka upp dem.
Vi måste meddela Voce i London före fredag om ni vill att de ska sy er dräkt.
Jag är rädd för att jag inte kommer på nåt.
Ni kommer att vara viktigast på balen.
-Så välj nåt utifrån det. -Ja.
Var självsäker.
Låt dem se er naturliga skönhet.
Frun?
Om det inte är för framfusigt av mig…
Mrs Danvers sa att ni inte bestämt vad ni ska ha på er än, och…
Jag undrade om ni vill ha ett förslag.
Ja, tack, vad som helst. Sitt.
De gamla målningarna i galleriet…
Jag tycker att de skulle bli vackra kostymer.
Speciellt damen i röd klänning.
Utmärkt val.
Clarice sa det.
Och om jag får lov att säga det, värdig damen i det här huset.
Jag ber om ursäkt.
HERTIGEN OCH HERTIGINNAN
Kan ni ge det här till mrs Danvers? Se till att hon har allt.
-Tack. -Om ni går till huset…
-Förlåt. -Förlåt!
-Välkomna. -Mår ni bra?
-Ja. Det är lite blåsigt, Frank. -Ja.
-Måtte det inte regna. -Säkert inte.
Kära nån.
-Vad? Rör det inte! Sluta! -Får jag inte se?
-Nej, då förstör du överraskningen. -Jag gillar inte överraskningar.
Du kommer att gilla den här.
Du lär inte känna igen mig.
Jag är så stolt över dig.
Lämna mig inte där nere för länge.
Gå, så att jag kan göra mig klar.
Här.
Nej. Jag kan inte.
Var inte dum. Jag säger inget.
Nej, gå! Du får inte komma in!
Gästerna anländer, frun.
Då hälsar vi väl på dem.
Säg åt dem att frun kommer snart.
Javisst.
-Varför står du och lurpassar på? -Inget.
-Det är precis som gamla tider. -Det är bra.
-Var är din dräkt? -Det här är min dräkt.
-Struntprat! -Champagne.
-Sen som vanligt. -Vad är din ursäkt?
Ett träd hade fallit över vägen.
Nej, kläderna.
Men jag bär dem varje år.
Äntligen. Här kommer hon.
Goddag, mr de Winter.
Är det ett skämt?
Så klart inte. Det är målningen. Jag tänkte…
Gå och byt om.
Vad är det? Vad har…
Gå och byt om nu.
Vad har jag gjort för fel?
Jag sa, nu!
Jag är ledsen. Förlåt, frun, jag visste inte.
Det var mrs Danvers idé.
Rebecca bar den innan, eller hur?
Mrs Danvers sa att han skulle bli så glad och att ni skulle bli glad.
Håll det.
-Det var olyckligt. -Det var skrämmande, eller hur?
-Nej. Jag kan inte. -Nonsens! Du måste, raring.
Nej.
Det är inte så illa.
Du förstår inte. Jag kan inte. Inte efter vad jag har gjort.
Hur skulle du kunna veta?
Tvätta ansiktet, så letar jag upp nåt som du kan ta på dig.
Jag borde ha förstått.
-Jag skulle aldrig ha burit den. -Samla dig.
Sitt här och tyck synd om dig själv eller kom ner med mig och skratta åt det.
Hans ansiktsuttryck…
Han skulle inte ha talat så till henne.
Ni är väldigt olika och det är inget att skämmas för.
Kom, du är inte på kontinenten. Nu håller vi masken.
-Visst? -Ja.
Det får duga.
Jag klarar mig.
Upp med hakan.
-Vi ses där nere. -Ja.
-Ja? -Ja.
Inget skulle göra mig glad…
Lord Crowan, lady Crowan, får jag presentera mrs de Winter?
Otur att er klänning inte dök upp.
-Ja. -Det gör inget. Ni ser fantastisk ut.
Och mycket bekvämare än jag i den löjliga dräkten.
Var inte fånig. Du ser gudomlig ut.
-Maxim… -Hela idén var ett misstag.
Jag skulle aldrig ha tagit hit dig.
Det finns sjömän och soldater som har återvänt…
Ni ska inte vara här.
Som tappert kämpat för sitt land.
De kommer hem och svälter. De skulle ha stannat där de var…
Rebecca!
Maxim?
Förstår ni nu?
Ni kan aldrig ersätta henne.
Det var ert fel.
Ni var emot mig från början.
Nej. Jag hjälpte er.
Ni lurade mig. Ni planerade det.
Vi vet båda att ni är oduglig. Ni är värdelös.
Ni är honom inte värdig och inte det här huset heller.
Han kommer aldrig att älska er.
Varför skulle han det?
Det gjorde han.
Nej, han kan inte älska er för ni är inte hon.
Ni skulle ha sett henne.
Sexton år gammal på sin fars häst, en stor best, men hon bemästrade honom.
När hon var klar med honom var han bara fradga och blod.
Jag har svikit henne genom att låta er stanna så länge.
Hon tolererar det inte.
"Förr ses vi i helvetet, Danny."
Men Rebecca är död! Hon är död!
Han kommer att lämna er, skilja sig. Vad gör ni då?
Jag går.
Går? Vart?
Ni kan inte gifta om er nu.
Ni kan inte ta hand om ett hushåll. Ni har ingen familj som kan försörja er.
Såja.
Jag vet, men det är inte så hemskt som ni tror.
Det går fort.
Var inte rädd. Det blir bäst så.
Ingen vill ha er här.
Frith! Robert! Fort. En trålare har strandat.
Ring kustbevakningen.
-De är på väg, sir. -Maxim.
Vad gör han där?
Vänta på mig, Daniel.
Kom igen! Gå. Såja.
Backa! Kommer fram!
-Dykaren är där nere. -Det måste varit nåt värdefullt.
Det var den trålaren.
De har hittat nåt annat där nere.
Såja! Duktig pojke!
Jag har inte sagt nåt. Eller hur?
Hon kommer inte tillbaka.
Fiskarna har ätit upp henne vid det här laget, eller hur?
Frank.
Ni borde inte vara här.
Vänta inte där. Kom. Flytta er. Backa.
Kroppen hittades i hennes båt.
Samma hårfärg.
Och hennes vigselring. Det är ingen tvekan om att det är hon.
Var inte dum.
Det måste finnas en logisk förklaring.
Finner du det inte märkligt?
Att din bror identifierade en främling som sin fru?
Nej, det tycker jag inte.
Om det bekymrar dig så mycket, fråga Maxim.
Gärna, men ingen har sett honom på flera timmar.
Vad har hänt? Varför förhörde polisen honom?
Nej. Han har inte varit hemma. När släppte de honom?
Säg till när ni ser honom.
Ja. Naturligtvis, Frank. Tack.
Oroa er inte. Sköt om er.
Det är över. Hon vann.
Vem?
Rebecca.
Om de hittade hennes kropp nu, vem begravde du då?
Jag vet inte.
Maxim.
Sanningen.
Jag vet inte. Jag svär.
Hur drunknade hon?
Hon drunknade inte.
Ljug inte för mig.
Hon drunknade inte.
Hon var redan död.
Båten hade skador.
Jag skadade den.
Medvetet.
Åh, Maxim.
Du kände henne inte.
Det gjorde ingen.
Hon sa på bröllopsresan hur det skulle bli.
Hon skulle behålla lägenheten i London.
En lång rad av män. Till och med hennes kusin.
Snälla, Maxim!
Hon njöt av det. Hon spelade sin roll.
Den perfekta hustrun. Hon visste att jag aldrig skulle skilja mig.
För att du älskade henne.
Jag hatade henne.
Jag hatade hennes grymhet.
Jag hatade hur feg jag var.
Att jag inte kunde skilja mig på grund av vårt namn.
Hur dog hon?
Vid återkomsten från London sa hon att hon väntade besök av Favell.
När jag kom hit var hon ensam. Hon var annorlunda och blek.
Hon hade träffat en läkare i London.
Hon sa: "Om jag får ett barn kan du aldrig bevisa att det inte är ditt."
Det räckte inte att ta min stolthet.
Hon ville ta mitt namn, mitt hem, allt.
Och hon sa: "Kom igen, Max, gör det."
"Skjut, så blir du fri."
Snälla.
Kulan gick rakt igenom henne.
Hon föll inte meddetsamma. Hon bara stod där.
Så lugn.
Nästan lättad.
Sen dog hon.
Jag som trodde att du fortfarande älskade Rebecca.
Varför sa du inget?
Jag kunde inte.
Jag var så rädd för att förlora dig.
Gå till polisen och berätta allt.
Du visste inte. Inget kommer att hända med dig.
Jag förstår om du inte vill ha med mig att göra.
Det är ditt val.
Du begick ett misstag… när du identifierade kroppen.
Det var sorgen, traumat.
Ingen vet. Ingen kommer att få veta.
Hon har inte vunnit.
Hon ska inte vinna.
Du behöver inte säga nåt.
Alla reser sig för domare James Crouch.
Ordning! Lugna er.
Det här är… Sitt ner, sir.
Det här är undersökningsdomarens förhör
angående upptäckten av Rebecca de Winters kropp.
Det här är inget brottmål.
Vi är endast här för att fastställa hur mrs de Winter dog.
Domstolen ska nu höra inspektör Welch vid Kerrith-polisen.
Inspektör Welch.
Kroppen som mr de Winter identifierade förra året…
…var inte hans fru.
Rebecca de Winters kropp hittades i hennes båt.
Det bekymrade mig. Liksom båtens skador.
Vad var det för skador?
Vi hittade fyra hål under vattenlinjen liknande såna som görs av en gaff.
-Eller en pik. -Vad antyder det?
Att båten skadades medvetet.
Enligt min åsikt kan förhöret leda fram till ett av två utslag.
Självmord eller mord.
Er fru for till London samma dag som hon dog.
Det är dags.
I ert vittnesmål till polisen säger ni att er fru verkade
"bekymrad och olycklig" när hon återvände.
Var inte defensiv. Svara lugnt på frågorna.
Varför reste hon dit?
Ingen aning.
Var det normalt för er fru att inte diskutera sådant med sin man?
Antyder ni problem i mitt äktenskap?
Jag försöker förstå hur ni misslyckades med att känna igen er egen fru förra året.
Hon låg i havet i två månader och drev 30 kilometer.
Hon var uppsvälld, förruttnad, armarna borta och inget kvar av ansiktet.
Ordning!
Jag var arrogant och dum.
-Jag tappade lugnet. -Nej, du var uppjagad.
De kommer att tro dig.
Vem mer vet att hon träffade en läkare i London?
Du, jag och läkaren.
De kommer inte att finna fysiska bevis.
Inte efter denna tid i vattnet.
De har bara läkaren.
Jag sa åt mr Favell att han inte var välkommen, men han insisterade.
Tack, mrs Danvers.
Vad fan vill du?
En till whisky och soda vore gott.
Det gäller Rebecca, så du kanske vill skicka din fru i säng.
Jag går ingenstans. Jag vet allt om dig och Rebecca.
Jaså?
Vet du allt om det?
Det var nära ögat, Favell.
Om jag hittat dig här med henne…
Han var inte här då.
Men hon bjöd in mig.
Det är poängen.
Självmord eller nåt fuffens, det var vad polisen sa, eller hur?
Att bjuda in nån
gör man väl inte om man planerar att avsluta sitt liv?
Jag har grubblat mig galen över det det senaste året.
Men det börjar klarna.
Hon bestämde sig för att lämna dig. Var det därför du dödade henne?
Du har inga bevis. Det är ditt ord mot mitt.
Nej.
Det är ditt ord mot Rebeccas.
"Kom till Manders när du får det här. Jag har nåt att berätta
och jag vill träffa dig snarast möjligt. Rebecca."
Får jag se?
-Ut ur mitt hus. -Bli inte provocerad.
Låt dig inte provoceras, Max.
Jag kom bara för att tacka dig.
Du har varit så generös genom åren och delat din fru med så många av oss.
Jag undrade om jag skulle pröva lyckan med den nya.
Där är humöret jag berättade om.
Hur mycket vill du ha?
Hon är smartare än hon ser ut, den här.
Det ser ut som en blodfläck.
Kära nån.
Men hon har rätt.
Jag är inte rik, Max.
Jag tycker om att spela
och jag har en viss livsstil som jag har kommit att gilla.
Jag skulle nog klara mig på runt…
…10 000 pund för brevet och min tystnad i vittnesbåset imorgon.
Det är utpressning.
-Vad gör du? -Ringer polisen.
Ja. Ring polisen.
Vi kanske hamnar i samma cell.
Inte länge.
Det blir nog snaran för dig, Maxim.
På inspektör Welchs begäran har den här morgonens förhandling ändrats.
Vi ska nu höra de Winters hushållerska, mrs Danvers.
Inte mycket av det som händer på Manderley undgår er, inte sant?
Jag ser till att huset sköts klanderfritt.
Det var så ni fick kännedom
om förra mrs de Winters relation med mr Favell.
Jag visste att de var intima. Men fruns privata affärer angick inte mig.
Så ska det vara. Men dessa omständigheter är inte normala,
så ni kan väl berätta för domstolen det ni sa till mig igår.
Jag fick veta om ett brev adresserat till mr Favell.
Jag bad honom visa brevet för er.
Ett brev som mr de Winter inte verkade vilja dela med domstolen.
Ja.
Det var en inbjudan till mr Favell att göra mrs de Winter sällskap i huset…
…samma kväll som hon dog.
Mr de Winter erbjöd pengar i utbyte mot brevet.
-Brevet var från Rebecca. -Det var det.
Hon skrev att hon hade viktiga nyheter.
Hur mycket erbjöds mr Favell?
10 000 pund.
En check…
…skriven av mr de Winter… i utbyte mot brevet.
Var står det? Ni har bara checken.
Ordning, damen!
Mrs Danvers, är det sannolikt att mrs de Winter dränkte sig?
Nej, sir. Det är det inte.
Veckorna före hennes död
hade hon blivit trött och hon kände sig sjuk.
Hon bad mig göra midjan på hennes byxor lösare.
Hennes mage växte.
Hon for till London samma dag som hon dog. Sa hon varför?
-Nej. -Märkligt.
Det måste ha varit privat, om hon dolde det för mig.
Som ett läkarbesök.
Inte hennes familjeläkare, som förväntat, utan nån diskret.
Långt från nyfikna blickar,
som om hennes tillstånd var nåt hon ville hålla hemligt.
Som hon bara ville dela med sin älskare, Jack Favell.
Din jävla mördare!
Det var mitt barn! Hoppas att de hänger dig.
Hoppas du blir hängd! Du mördade Rebecca!
Bara två möjliga utslag.
Hoppas ni instämmer i att det saknas motiv för självmord.
Men det finns ett klart motiv för mord.
Det här förhöret skjuts upp i väntan på en brottsutredning.
Mitt herrskap, domstolen ajourneras.
Ingen står över lagen.
Släpp mig!
Mrs Danvers.
Säg inget. De har inga bevis.
Hennes kalendrar, dagböcker, adressböcker, räkenskaper, allt.
Hon träffade läkaren nån gång och betalade honom.
Ring upp kvinnoläkare i London.
Ursäkta, har ni tillstånd att söka igenom huset?
Mrs de Winter?
-Frank! -Vad är det?
Jag behöver hennes checkar, bankutdrag. Allt med läkarens namn och adress.
Visst. Här. Jag vet vad ni behöver.
-Jag behöver en läkare. -Hennes läkare? Där.
DR J. BAKER & KOMPANJONER
Här måste det vara.
Skäms på er.
Skäms på er för att ni valde hans sida.
Jag väljer ingens sida, mrs Danvers, jag…
Och ni, Frank, ställer er in hos mr de Winter om dagarna
och krafsar på stugdörren om natten.
Och snyftar som en skolpojke.
Hon föraktade er alla.
Männen i London, männen på Manderleyfesterna…
Ni var bara hennes leksaker.
Och varför skulle en kvinna inte roa sig?
Hon levde sitt liv som hon behagade, min Rebecca.
Inte undra på att en man dödade henne.
Det måste ha smärtat.
Att er enda vän i världen tog en sån hemlighet med sig i graven.
Packa era väskor.
Ni ska vara borta innan kvällen.
DR J. BAKER & KOMPANJONER
-Miss? -Förlåt, jag glömde min väska.
Vem var ni hos, miss?
Dr John Baker.
Tack.
Vänta där.
-Dr Baker, sir. -Godkväll, Tas.
"Danvers."
Jag träffar så många patienter.
Jag minns henne inte.
Ni kanske minns när ni ser hennes journal.
Det blir lättare att läsa journalen.
Vi gör vårt bästa för att hjälpa.
Åh, nej. Det är inte som det ska.
Vart har hon tagit vägen?
Vem?
Den unga damen som var här.
Den är inte här. Jag ska höra med min sekreterare.
Hon kan ha förlagt den.
Den här flickan… Kan hon ha tagit sig ut?
EN DJUP SVULST I LIVMODERN EN ELAKARTAD LIVMODERTUMÖR
Jag har läst den men inte ändrat ett enda ord.
Rebecca Danvers. Ja, nu minns jag. Det var hemskt.
Hon hette inte så och hon var inte gravid.
Varför använda ett falskt namn?
Varför komma till London för att besöka er och inte sin familjeläkare?
Hon kanske ville bespara sin familj nyheten.
Att barnet inte var hennes mans?
Inspektören, jag är inte den sortens kvinnoläkare.
Jag är ingen förlossningsläkare. Jag är onkolog.
Jag behandlar cancersjukdomar i fortplantningsorganen.
Svullnad, trötthet. Det är vanliga symtom.
Hon hade cancer.
-Det var hennes nyhet till Favell. -Det bevisar inte att hon tog sitt liv.
Hon ville inte lida.
Ja, det sa hon.
Det hade gått långt när hon fick symtom. Jag träffade henne i april,
och i maj stod det klart att det inte var behandlingsbart.
Hon hade bara veckor kvar, och smärtan skulle bli svår.
Hur gjorde hon det?
Hon tog ut båten och sänkte den.
Hon dränkte sig.
Du hade tur, Max.
Du tror säkert att du har vunnit.
Lagen kan kanske inte ta dig, men jag kan.
Vill ni säga nåt mer? Bäst att säga det nu.
Vet du vad jag hatar henne mest för?
För det hon tagit ifrån dig.
Den är borta. Den där unga, vilsna blicken som jag älskade så mycket.
Du är inte den personen längre.
Hata henne inte för det.
Vad är det som brinner? Herregud, det är Manderley.
Kom! Bort därifrån.
Bort från gräsmattan! Spring!
Lämna gräsmattan! Bort, Frith!
-Hur många är inne? Är alla ute? -Jag vet inte.
Är ni oskadd? Vad hände, Clarice?
-Jag såg henne. -Vad menar du? Vem såg du?
Mrs Danvers.
Hjälp henne! Var är slangarna?
-Var är hon? -Hon gick till båthuset.
Mrs Danvers! Snälla!
Snälla, kom.
Ni bad om min hjälp. Här är den.
Mrs Danvers, snälla.
Han dödade den enda som jag älskade.
Ni får inte Manderley.
Det var vårt, förstår ni.
Ni behöver inte göra det här.
Jag vet att ni står vid hans sida. Men ni kommer aldrig att bli lycklig.
Jo, det blir jag.
I natt drömde jag att jag återvände till Manderley.
Jag drömde om mrs Danvers och Rebecca.
Men i morse vaknade jag och lämnade de döda bakom mig.
Och när jag sitter framför spegeln i vårt kvava lilla rum i Kairo…
…bara ett stopp i sökandet efter ett riktigt hem…
…så ser jag kvinnan jag är nu.
Och jag vet att jag tagit rätt beslut…
…för att rädda det enda som är värt att gå genom eld för.
Kärleken.
BASERAD PÅ ROMANEN AV DAPHNE DU MAURIER
Undertexter: Annika Vasiliadou