Då prövar vi nåt annat.
Från början. Var beredda. Ett, två, tre...
Ett, två, tre, fyr. Håll tempot.
Två, tre, fyr.
Ciss, blåset!
Två, tre... - Jag ser dig, Caleb.
- Rachel, det är du. - Glömt saxen, mr G.
Okej, hon har glömt saxen. - Din tur, Connie.
Ös på!
Vackert!
Hallå, vad skrattar ni åt?
Connie fångades av musiken. Det är bra.
Min pappa tog med mig till en jazzklubb, mot min vilja. Men där var det en kille...
Han spelar ackord med fyror adderade. Och så en liten...
Sen lägger han till inre röster, det är som om han sjunger.
Och plötsligt är det som om han...
...svävar av scenen.
Han förlorade sig i musiken. Han var inne i den, och tog oss andra med sig.
Och jag ville lära mig...
...att prata så.
Det var då jag förstod...
...att jag var född att spela.
Connie fattar vad jag menar. - Eller hur?
Jag är tolv.
Strax tillbaka. Öva skalor.
- Ursäkta att jag stör, mr Gardner. - Ni gör mina öron en tjänst.
Men du är bra. - Det är han inte.
- Vad gäller saken, rektor Arroyo? - Jag har en god nyhet.
Slut på deltiden. Nu är ni vår orkesterledare på heltid.
Anställningstrygghet, sjukförsäkring, pension.
Wow, vad roligt.
Välkommen in i familjen här på GS70-skolan, Joe. Permanent.
Tack.
Efter alla dessa år har mina böner blivit besvarade!
- Ett heltidsjobb. - Ja, mamma. Men jag...
- Du tänker väl tacka ja? - Jag har en plan.
Du har alltid en plan. Men du kanske behöver en reservplan också.
Det skadar inte.
Joey, du fick inte utbilda dig för att du skulle tvätta dina kalsingar i min ateljé.
Och du går runt med hål i dem.
Nu slipper du det där hopplösa gigandet. Nog behövs det fler lärare här i världen.
Tänk bara, äntligen blir det ditt yrke att spela musik!
Så du tänker väl tacka ja?
- Snälla, tacka ja. - Ja, definitivt.
Bra.
- Hallå? - Mr G, det är Curley. Lamont Baker.
Hej, Curley! Kul att höra din röst.
- Säg Joe. Jag är inte din lärare längre. - Okej, mr Gardner.
Jag är ny trummis i Dorothea Williams Quartet. Vi spelar på Half Note i kväll.
Dorothea Williams? Skojar du! Grattis!
Jag skulle dö lycklig om jag fick spela med Dorothea Williams.
Det här kan vara er lyckodag.
Där är han.
Leon stack från stan och satte oss på det hala.
Min kompis Bishop spelade visst med er i Brooklyn i fjol.
- Han sa att ni var grym. - Tja, för att vara på ett kafé.
Dorothea! Här är snubben jag snackade om. Mr Gardner ledde skolorkestern.
Säg Joe, Dorothea...miss Williams.
Ett sant nöje. Wow, helt otroligt.
Joe är Ray Gardners son.
Så vi är nere på skolorkesterledare nu?
Kom hit, lärarn. Vi har inte hela dan på oss.
Vad spelar vi?
Förlåt, jag zonade ut lite grann.
Joe Gardner, var har du hållit hus?
Jag har undervisat, skolorkestern. Men på helgerna...
Har du nån kostym? Skaffa en kostym. En bra en.
Kom tillbaka i kväll. Vi börjar nio, soundcheck vid sju.
Vi får se hur det går för dig.
Ja!
Såg du, pappa? Det är grejer, det!
Kolla där! Snart står det Joe Gardner där uppe.
Du kommer inte att tro dina öron. Jag fick giget. Ja!
Jag vet. Dorothea Williams! Fattar du?
Se dig för!
Men säg inget till mamma, okej?
Glöm skolan. Jag går i Dorothea Williams skola.
Fattar du?
Förlåt.
Vad i...?
Hallå?
Vad i...?
Hej! Hallå där!
Hallå.
Vad heter du, lille vän?
Joe Gardner. Det är inte meningen att jag ska vara här.
Det måste ha kommit plötsligt.
Du förstår, Joe, jag är 106 år.
Jag har väntat länge på det här.
- På vadå? - Det stora efter.
Det stora efter?
Som i livet efter detta? Är det där döden?
Det här slår min dröm om valrossen.
- Visst är det spännande? - Jag har ett gig ikväll, jag kan inte dö!
Du har inte så mycket att säga till om.
Jag dör inte när jag äntligen får min chans. Den är jag värd.
Ta mig tusan mer än värd!
- Jag drar. - Man ska nog inte gå åt det hållet.
Jag tänker inte dö precis när mitt liv har börjat.
Vad var det? Vänta!
Jag är inte klar! Jag måste tillbaka! Jag vill inte dö!
Jag är inte klar! - Spring!
Varför springer ni inte?
- Vad är det med er? - Vet inte.
Var är mina byxor?
Jag är inte klar.
Herregud! Herregud!
Förlåt, förlåt. Ursäkta.
Hjälp! Jag är inte klar, jag måste tillbaka!
Herregud!
Va?
Seså, allihop, ge mentorn lite utrymme.
Nya själar... - Trettisju, nu räcker det!
Titta hitåt, allihop. Tysta som möss.
Tysta som möss.
Vem är du?
Jag är anhopningen av alla kvantiserade fält i universum -
- i en form som din klena mänskliga hjärna begriper. Kalla mig Jerry.
Jerry, okej.
Du, är det här himlen?
- Nej. - Är det h...vetet?
- Helvetet. - Helvetet.
Tysta som möss.
Lätt hänt att man vänder om. Det här är Det stora före.
- Det stora före? - Vi kallar det Du-seminariet numera.
- Helvetet. - Nej, du är här!
- Betyder det att jag är död? - Inte än. Kroppen är i vänteläge.
Det är komplicerat. Jag hjälper dig tillbaka till din grupp.
Seså, små själar. Kom hit.
Välkommen till Du-seminariet.
Nu väntar nåt alldeles extra.
- Märkligt. Fel summa. - Förlåt?
Det saknas en själ. Fel summa.
Första anhalt är Livliga paviljongen.
Ni fyra, in med er.
Ni fem får bli tystlåtna. - Ni två också.
- Är det så man får personlighetsdrag? - Javisst, trodde du att de var medfödda?
- Hur kommer de till jorden, då? - Genom jorden-portalen.
När de har fått hela sin personlighet.
Hallå? Hallå?
Hej då!
Vänta, vänta!
Du går ofta vilse.
Okej, mentorer! Leta upp era namn här.
- Jerry, här kommer en vilsegången mentor. - Tack, Jerry.
Jag tror inte att jag ska vara här.
Jag förstår. Mentorskap är inte för alla. Du får mer än gärna hoppa av.
Vid närmare eftertanke låter det kul med mentorskap.
Roligt att höra. Nu tar Jerry över.
- Tack, Jerry. - Gå vidare till Jerry. - Tack, Jerry.
Heter alla Jerry?
Lycka till!
- Jerry, vi har ett problem. - Hej, Terry.
Summan stämmer inte.
Betvivlar jag. Det har inte hänt på århundraden.
151 000 själar går in i Det stora efter varje dag.
Det blir 105,2 själar i minuten.
1,75 själar i sekunden.
- Och jag räknar varenda en. - Jag vet.
Det är mitt jobb att hålla koll på det. Jag är kamrer.
Och vi tycker att du sköter dig jättebra. - Eller hur?
- Absolut. - Ser fint ut, tycker jag.
Jag räknar alltid. Jag räknar i detta nu.
Du har blinkat fem gånger. Sex.
Räkenskaper är ditt jobb, så du kan väl lösa problemet?
- Det kanske jag gör. - Strålande.
- Hej igen, Terry. - Gör dig inte till.
Okej, då ska vi se...
A...
Hallå där, mentorer!
Jag heter Jerry och är rådgivare här på Du-seminariet.
Du minns det inte, men du har varit här förut.
Förmågan att glömma födelsens trauma är en av universums finaste gåvor.
Här på Du-seminariet får alla nya själar unika och individuella personligheter.
Jag är en älskvärd skeptiker. Försiktig men färgstark.
Jag är en lättretlig panelhöna som är farligt nyfiken.
Jag är manipulativ och megaloman och oerhört opportunistisk.
Den här kan bli jobbig, men det är jordens problem.
Som du märker saknar de här själarna nåt.
Vad är det som ska in här? Själarna behöver sin gnista.
Här kommer du in i bilden.
Kanske hittar du deras gnista i Salen med allting -
- där bokstavligen allt på jorden kan inspirera.
Eller kanske föredrar du Du-salen -
- med ett urval av ögonblick från ditt eget inspirerande liv.
Och vad är gnistan för nåt?
Jag vet att ni är ivriga att sätta i gång. Lycka till, hoppas ni hittar gnistan.
Hitta gnistan!
Wow, det var informativt.
Dags nu för min favoritdel av programmet.
Att para ihop mentor och själsfrände!
Vår första mentor är Maria Martinez.
Maria, kom hit ner.
Maria var specialist på sällsynta sjukdomar.
Jag är botad. Jag är botad!
Hon ska paras ihop med en av mina favoriter: själ nummer 108 210 121 415.
Grattis. Kila i väg!
Nästa mentor är Björn T Börjesson.
Dr Börjesson är ansedd barnpsykolog och tilldelades nyligen Nobelpriset.
Jag ser smärta, död, förödelse!
- Och nu? - En vacker fjäril.
Dr Börjesson paras ihop med själ nummer 22.
Jaha, nu börjas det. Ursäkta.
22, lämna genast den här dimensionen!
Jag vill inte till jorden, har jag sagt!
Sluta trilskas, 22. Du ska till jorden och leva!
22 har varit på Du-seminariet rätt länge -
- och haft mentorer som Gandhi, Abraham Lincoln och Moder Teresa.
Jag fick henne att gråta! Sätt ner mig!
Roligt att ha er här, dr Börjesson.
Ni hedrar oss genom att förbereda 22 för jorden.
- Du kommer att önska att du aldrig dog. - Det gör de flesta, 22.
I väg med er!
Var är vi?
Stora framsteg, du kan känna dig stolt.
För att hylla dr Börjesson är det med glädje vi tilldelar honom...
- De senaste veckorna... - Jag vill tacka...
Du gjorde säkert otroliga grejer i ditt otroliga liv, men så här gör vi:
Säg att du försökte, jag återupptar mitt icke-liv, du drar till Det stora efter.
Säg vad du vill, det funkar ändå inte.
Tusentals mentorer har gått bet. Moder Teresa...
Jag har medlidande med alla själar. Utom dig.
- Copernicus... - Världen kretsar inte kring dig, 22!
- Muhammad Ali... - Du är den största...plågan!
- Marie Antoinette... - Ingen kan hjälpa dig!
Så nej tack. Jag vet allt om jorden, det är inte värt besväret.
Vill du inte ha ditt pass?
Jag har anpassat mig till vardagen här.
Jag svävar i dis, löser sudoku och en gång i veckan går jag på Du-seminariet.
- Inte toppen, men förutsägbart. - Jag ska säga som det är.
Jag är inte Björn Borgenstein, jag är inte ens mentor.
Inte mentor?
Omvänd psykologi. Du är en vass hjärnskrynklare. Carl Jung har testat det.
Tyst! Mitt undermedvetna hatar dig!
Kan man få visa nån annans liv här?
Vänta nu. Är du inte Björn Börjesson?
Det är mitt liv.
Vad är det här? Munsprej? Billig parfym?
Vem har fixat den här utställningen?
Du.
Åker till Harlem, inga problem
Det är Cedrics rapband. Nej!
Buga nu för kungarna
Nej, titta inte på det. Titta hitåt.
Nej, pappa. Jag gillar inte jazz.
Svart improvisationsmusik.
Ett av våra bidrag till amerikansk kultur. Ge det en chans, Joey.
Det var där det började. Det var då jag blev förälskad i jazz.
Lyssna. I musiken släpper man fram sitt inre.
Det var därför jag blev jazzmusiker.
Inte vad vi söker.
Vänta lite, det är inte så jag minns det.
Kom tillbaka när du har nåt att erbjuda.
- Tyvärr, Joe. - Vi söker nåt annat.
Två, tre, fyr...
Mitt liv var meningslöst.
Nej, nej, det här accepterar jag inte.
Hit med brickan, jag ska tillbaka till min kropp.
Visst, här har du.
Om den inte blir ett jorden-pass får jag dras med den.
Vi kan förvandla den till ett jorden-pass. Får jag den då?
Vänta nu...
Det har jag inte tänkt på. Jag skulle slippa livet.
Så, ja!
Men vi måste förändra den här, och det har aldrig gått förut.
Kom, jag vet allt om gnistor. Min gnista är pianot.
Allvarligt? Ingenting?
Inte bara jazz, all musik. Jag gillar inte musikljud.
Det känns som lite för mycket.
Jag ger mig inte så lätt. Var ligger den där Salen med allting?
- Strax tillbaka. - Inbilla dig inget.
Varför låter du medelålders och vit?
Det gör jag inte. Det här är en illusion. Jag kan låta så här om jag vill...
Eller så här... Eller som du.
Livet är orättvist, jag vill inte dö! Ring känslosambulans! Snyft!
- Den här rösten brukar irritera folk. - Väldigt effektivt.
Lugn, de klarar sig.
Här är inget själsdödande. Det finns bara på jorden.
Fyndigt...
Här har vi den - Salen med allting.
Ja!
Grattis!
- Var vill du börja? - Kom!
Croissanter, tårtor... Bakning kan vara din gnista.
Ja! Men jag fattar inte.
- Lukta bara. - Kan inte. Inte du heller.
Du har rätt, jag känner ingen lukt. Ingen smak heller?
Allt det där finns i kroppen.
- Ingen lukt, ingen smak. - Eller känsel. Ser du?
Okej, jag fattar. Vi går vidare.
Spännande, va?
Elden är så vacker, jag känner för att låta den sprida sig.
Händer är svåra!
Bibliotekarie, kanske?
Ja, vem vill inte ha ett otacksamt jobb som ständigt hotas av budgetnedskärningar?
Fast jag gillar tanken på att godtyckligt hyscha åt folk. Kul!
Nä.
Jag tror att det var allt. Du lovade att försöka.
Det har jag gjort! Jag är i alla fall ingen lögnare, som Abraham Lincoln.
- Känns det bra att vara på en penny? - Javisst, det är en ära.
Okej, men Andrew Jackson är på en 20-dollarsedel.
Jorden är tråkig, Joe.
- Vad ska vi göra? Vi har ont om tid. - Tid är ingen faktor här.
Tiden är ute. Bra försök, Björn. Häng inte läpp.
- 22 kan vara lite av en utmaning. - Rör mig inte.
Nu ska du till Det stora efter.
Vänta! Vi glömde testa breakdance.
Ja, det är nog min grej. Popping, locking, väderkvarn... Konfliktlösning med dans.
Ge oss en minut för att testa breakdance. Du är snygg i dag, Jerry.
Okej. Jag har aldrig sett 22 så här begeistrad.
Bra, dr Börjesson.
Spring.
BARA EN LÅDA
In hit.
- Här. - Vart leder den?
Fråga inte så mycket. Där finns en kille jag känner.
- Han kan hjälpa oss, en kille som du. - Som jag? Levande?
Vänta nu, hjälper du mig?
Joe, jag har aldrig sett nåt som fått mig att vilja leva.
Sen kommer du med ditt deppiga liv.
Ändå vill du tillbaka till det. Varför? Det måste jag få se.
Okej, då sticker vi.
Var är vi?
När ni människor går upp i nåt känns det som om ni hamnar nån annanstans.
Det är som om ni är i zonen, va?
Det här är zonen mellan det kroppsliga och det andliga.
Jag var här i dag, under provspelningen.
Här hamnar musiker när de har flow.
Inte bara musiker. Kolla...
Romeo, Romeo, varför heter du...
Replik!
Oj.
Jag har jäklats med det här laget i sekler.
Och Knicks förlorar igen!
Var är killen du känner? Jag måste tillbaka till giget.
Han brukar vara här.
Gör en affär. Gör en affär. Gör en affär.
Vad är det där?
- Gör en affär. - Spring!
Gör en affär. Gör en affär. Gör en affär.
Ohoj, astralresenärer! - Kul att se dig igen, 22.
- Månvind, hur är det? - Jag är på vansinnets rand.
Jag vill tillbaka till min kropp. Kan du hjälpa mig?
Det är det vi Mystiker utan gränser gör.
Vi hjälper jordiska själar att hitta rätt. Månvind Stjärndansare till er tjänst.
Månvind Stjärndansare, Dansstjärna Vindmåne och Drömvind Drömdrömmare.
Ska de där dårfinkarna hjälpa mig?
Nu för vi hem denna vilsna själ.
Gör en affär. Gör en affär. Gör en affär.
Stackare. En del kan inte släppa sin ångest och besatthet.
De mister kontakten med livet, och det här är resultatet.
Gör en affär. Gör en affär. Gör en affär.
Gör en affär?
Låter som en fondmäklare.
För att återknyta till din världsliga kropp...
Det är jag!
Tack.
Vad gör jag med mitt liv?
Jag lever! Jag lever! Befria er!
Underbart!
Oj! Behöver jag bara göra så här för att komma tillbaka till min kropp?
Vid Gud!
Joe, är du död?
Nej, nej. Nja, inte än. Kan ni hjälpa mig tillbaka?
Vi har aldrig återkopplat en obunden själ till kroppen förut.
Kanske om vi hittar ett tunnare skikt... Ja! Alle man ombord!
Lätta ankar!
- Om era själar är här, var är kropparna? - På jorden, förstås.
- Min kropp är i trans i Palawan. - Jag spelar på en vina i Tibet.
Jag är shaman och healer i Berkeley.
- Och du trummar, sjunger och mediterar? - Nåt i den stilen.
I New York, korsningen 14:e och 7:e.
- Vid Tony Tony Tonios? - Ja, precis!
Du, då? Du hatar ju jorden.
Jag har ingen kropp att dras med, så jag kan röra mig fritt.
Vi mystiker träffas i detta härliga landskap varje tisdag.
Vad många de är. Sorgligt.
Vilsna själar är inte så olika dem i zonen.
Zonen är trivsam, men när trivseln blir en fix idé kopplas man bort från livet.
Måste hitta den. Måste hitta den.
Ett tag var jag själv en vilsen själ.
- Jaså? - Tetris.
Sådär. Du är tillbaka på nolltid.
Utan direktkontakt med kroppen får du söka en koppling till dina fysiska omgivningar.
Blunda. Andas in i ditt kron-chakra.
- Behövs allt det här? - Ja!
- Finns det ett piano ombord? - Inget piano, Joe. Fokusera.
Föreställ dig tystnad.
Koncentrera dig på var din kropp befinner sig.
Var uppmärksam på signaler.
Bra, du är på väg.
Kika inte, då bryter du kopplingen.
Försök nu lukta och känna dig till var din kropp är.
Jag hör en hjärtmonitor.
Jag känner lukten av handsprit.
Ja. Ja! Bra.
Jag tror jag känner mina fötter.
Päls.
Fick du tag i nån anhörig?
Jag känner päls.
- Hörde du? - Terapikatten fungerar!
Är jag nära? När kan jag hoppa i?
Titta, där är jag!
Där är jag.
- Ökad hjärtfrekvens. Jag hämtar doktorn. - Misse Morris, stanna.
Vad väntar vi på? Det är dags nu!
Nej, låt bli!
Jag klarade det! Jag är tillbaka.
Vad i...?
Nej...
Nej. Nej, nej!
Är jag i katten?
- Om jag är här, vem är då...? - Va?
- Du är i min kropp! - Är du i katten?
- Är jag i en kropp?! - Vad gör du där?
Jag vill inte vara katt. Jag hatar katter! Månvind sabbade alltihop.
Hjälp mig. Det där är min kropp...
De förstår inte, de tror att du är jag. Försök du.
Doktorn, jag är en ofödd själ och vill stanna på Du-seminariet.
Medicinen verkar inte fungera.
- Nej, jag är inte mr Gardner. - Tyst, de tror att du...jag är knäpp.
- Hur gick det här till? - Jag fick din kropp, den saknade själ.
- Varför är jag då i en katt? - Inte vet jag!
Finns det nån vi kan ringa? En anhörig eller en vän?
- Säg nej. - Nej.
- Vet ni vad det är för dag i dag? - Mitt livs värsta dag. Jag hatar jorden!
Ni får stanna på observation, bara ett litet tag.
Terapikatten kanske kan gå vidare till nästa patient. Okej...
- Prata med henne! - Den här kroppens själ är i katten.
- Så han vill håll sig i närheten. - Behåll katten. Se till att vila, mycket.
Jag hämtar Misse Morris om tio minuter.
- Tio minuter? Vi måste sticka. - Aldrig! Jag vägrar röra mig.
Hur har jag hamnat i en kropp på en helvetisk planet?
Jag har mjuka köttpinnar! Jag känner när jag känner på mig!
Fokusera! Vi måste sticka innan de hämtar mig.
- Hämtar dig? Lämnar du mig? - Aldrig, du är i min kropp. Kan du gå?
Vet inte, jag har kört på provet typ 436 gånger.
Du kan väl försöka?
Måste hitta Månvind. Han kan lösa det här.
Jag är katt, jag klarar det.
Kom igen, det går fint. Fortsätt, fortsätt...
- Jag ska bara vila lite. - Nej, de kommer när som helst! Kom!
Okej!
In hit!
Okej, bra.
Tryck på ner-knappen.
Försiktigt, jag försörjer mig på fingrarna.
Kliv in.
Vad sa Månvind? Korsningen 14:e och 7:e.
- Vid Jackson Square Park. - Precis. Hur vet du det?
- Det finns i din korkade hjärna. - Håll dig borta från den!
Lugn, det finns inte mycket här. Bara en massa jazz.
- Och nån som heter Lisa. Vem är det? - Strunt i det.
Det här går lite för fort. Vi kan väl vänta lite och...
Sätt fart, de kan komma när som helst.
Oroa dig inte, fortsätt bara gå.
Nej, stanna inte! Vi är i New York, här stannar man inte på trottoaren. Gå!
Nej, 22! 22!
22! Å, nej... 22!
22! 22!
22... Jag visste inte att jag hade klor. Förlåt mig, men kom nu.
Sällan. Jag stannar här tills din jäkla kropp dör.
Vilket sker när som helst, för det är jordbävning i magen.
Det här stället är värre än jag trodde. Bullrigt och ljust och...
- Vad känner jag i näsan? - Lukt.
Om det känns bra, tänk då vad det smakar.
Kom igen.
Vad gott!
Det är inte...äckligt.
Bra, du kan äta på vägen. Kom nu.
Eller så tar du några minuter på dig. Visst.
- Konstigt, jag är inte så arg längre. - Fint. Ska vi leta efter Månvind?
Kanske.
- Det uttalas "jiro", Joe. - I New York säger vi gyros. Grekiska.
Jag bråkade med Arkimedes om det. Han sa:
- Jiro. - Jojo.
- Jiro. - YOLO.
- Jiro. - Sergio?
- Jag saknar honom. - Det här är korsningen.
Det måste vara han.
Månvind, hjälp mig!
- Joe, du tog dig in i din kropp! - Det där är min kropp.
Är du i en katt?
Sagolikt!
Hörru, Månfjant! Skylten snurrar inte av sig själv.
Marge, jag har satt den här mannens själ i en katt!
Än sen? - Och du, här finns bara plats för en knasboll, så stick!
- Börja jobba igen! - Ingen förstår min konst.
Månvind, jag måste ut härifrån och in dit igen.
Då får vi genomföra en gammaldags astralmigration.
Ett sätt att återföra era själar i en underbar ritual.
Full av sång, dans och bongotrummor.
Jag ska vara på Half Note klockan sju, så sno på.
Stressa inte. Först måste det uppstå en öppning mellan jorden och astralplanet.
Och det händer inte förrän Orcus går in i tvillingarnas hus.
- När är det? - Staten kallar det 18.30.
Vi ses på Half Note. Jag tar med allt som behövs.
Stick, sa jag!
Vi ses på Half Note halv sju!
Och håll dig borta!
Det finns många Garcia här.
Du finns här nånstans, lilla själ. Och jag ska hitta dig.
Det är sista mellanmålet. Brallorna börjar sitta åt.
Halv sju är i tajtaste laget. Vi måste hem till mig och snygga till dig.
Vi måste ta en taxi. Upp med handen. Upp och ut med den.
Det hade varit svårt även utan sjukhuskläder.
Fort, spring till den där!
Är det lärarn?
Pepperoni.
Dorothea Williams såg mig! Hon tror att jag är galen.
Ring och säg att vi inte är galna.
Till och med jag fattar att det är en dålig idé.
Jag måste in i kroppen och ge allt ikväll.
- Varför luktar det illa här men inte här? - Strunt i det, ta på dig byxorna.
Ofattbart att jag gått runt utan byxor.
- Jag vill inte ens vara här. - Jag vill bara tillbaka till min kropp...
...och sen ta mig till klubben.
- Vad är det med dig? - Jag vet inte. Solen är så...
- Min mobil! - Dina kläder mullrar igen.
Curley! Nej, nej.
Mr G, det är Curley. Hoppas att ni mår bra.
Dorothea flippade när hon såg er, så hon ringde Robert.
Han har fått giget nu. Tyvärr.
Om det inte varit för er hade jag inte gått till skolan alls.
Jag har mycket att tacka er för.
Ta på en flott kostym och kom till klubben tidigare. Jag ska försöka prata med henne.
Se bara till att vara snitsigt klädd. Hoppas att vi ses.
Jag kan få tillbaka giget! Hjälp mig, jag har en kostym.
Ta på dig den, sen kan jag vässa till frisyren och...
- Nix, aldrig. - 22!
- Mr Gardner? - Connie. Hon ska ha sin lektion.
- Vad gör jag? - Säg att det inte går i dag.
Joe kan tyvärr inte i dag. Jag kan inte i dag, menar jag.
- Nu kollar vi upp kostymen. - Jag ville bara säga att jag slutar.
Kostymen hänger i garderoben.
- Skolorkestern är slöseri med tid. - Den där tjejen är vettig.
- Jag lägger av, jazz är meningslöst. - Ja, jazz är definitivt meningslöst.
Allt i skolan är faktiskt slöseri med tid.
Visst, som min mentor George Orwell sa:
"Statsstyrd undervisning är som skramlet av en käpp i en svinmatstunna."
- Härskarklassen tystar oliktänkande. - Hon bryr sig inte om det där.
Det har jag sagt sen trean.
Du verkar väldigt skärpt. Vad anser du om pizza?
- Jag gillar det. - Jag med!
- Jag hänger hellre med Connie. - Va? Kom tillbaka!
- Katten vill visst ut. - Han tror han vet allt.
22, gå inte! Kom hit på direkten!
Jag ska klösa sönder soffan. Vänta nu, soffan är min.
- Du har bra koll på läget, Connie. - Den här ska väl tillbaka till skolan.
Jag är glad att nån mer fattar hur löjligt det är här. Du gör rätt som lägger av...
Jag övade på en grej i går. Ni kan väl lyssna och sen säga att jag ska lägga av.
Okej.
Wow, du älskar verkligen det där.
Ja.
Så jag ska kanske fortsätta?
Ja.
Hej då, mr G. Vi ses nästa vecka!
22!
- Connie skulle lägga av, men ändrade sig. - Glöm det. Lyssna nu.
Varför la hon inte av?
Hon älskar att spela. Hon säger att hon hatar allt, men trombon är hennes grej.
Trombon är kanske hennes gnista.
Om jag ska få giget måste du hjälpa mig.
- Okej. - Allvarligt?
Men då vill jag pröva några grejer.
En del är inte lika tråkigt som det är på Du-seminariet.
Om Connie har hittat nåt hon älskar, kanske jag också kan göra det.
Vad börjar vi med?
- Vattnet gör ont! - Ingen fara, vrid på den andra kranen.
Jag blir inte arg om du tar på lite hudlotion.
Jag har tvättat rumpan åt dig.
Starkt!
Ni fem ska bli osäkra.
Och ni tolv ska bli självupptagna.
Vi skickar in för många i paviljongen.
Hittat honom! Vem kom på varför summan inte stämmer? Terry äger!
- Bra jobbat. - Vem är det?
Jo...
Han heter Joe Gardner.
- Han är tydligen tillbaka på jorden. - Mentorn vi parade ihop med 22.
Bli inte hysteriska för det!
Terry har allt under kontroll. Jag tar mig ner och hämtar honom, så är saken löst.
Är det en bra idé?
Ni trasslade till det, jag försöker reda ut det.
- Du får inte bli sedd. - Av någon.
Oroa er inte, ingen annan ska få se mig.
Jag rör mig i skuggorna, som en ninja.
Gör det bara snabbt och diskret.
Och snabbt, och dessutom diskret.
Det blir ingen katastrof, den saken är klar.
Den trogna gamla kostymen sitter fortfarande perfekt.
- Den är lite snäv här bak. - Den töjer sig. Sätt dig.
Okej...
- Jag gör det. - Du som missade hissknappen.
Jag ska bara fixa frisyren. Sitt still.
Det är som en liten motorsåg.
- Rör dig inte. - Det gör jag inte.
- Å nej! - Jag är okej.
Min frisyr är inte okej! Vilken katastrof!
- Vi måste lösa det här, nu. - Hur då?
- Vi går till Dez. - Bra. Vem är Dez?
Ian, hur har du fått jordnötsskalle?
Lägg av, du vet att det är känsligt.
Dez står där längst in. Han löser det här. Snacka om gnista, han är född till frisör.
Dina vänner går aldrig på att jag är du.
Jag pratar bara med Dez, oftast om jazz. Men sätt dig bara, bli klippt och gå ut.
Joe, vad gör du här? Du har inte bokat, så det kan ta tid.
Jag var rädd för det. Sätt dig.
- Gode Gud! Du får vänta, det här är akut. - Det är oschyst, Dez!
Du kan gå till Harold. Hans stol är ledig.
Nej, jag väntar.
Joe, nu sätter du dig här.
- Hur gick det till? - Det var katten.
Jag menar...jag skulle göra mig klar för att spela med Dorothea Williams.
Dorothea Williams? Det är stort, Joe. Grattis!
Joe får inga gig. Han är en "nära skjuter ingen hare-kille".
- Den typen... - Bry dig inte om honom.
- Ska du ha katten i knät? - Är det okej?
Gör som du vill, du bestämmer.
- Gör jag? - När du sitter här, ja.
Kan jag få en sån där?
TILL BARNEN
Visst, Joe.
Coolt.
- Jag gillar att sitta i stolen. - Skärp dig.
- Liten motorsåg. - Sansa dig. Om du fortsätter...
Om katten inte chillar får vi lyfta ut den.
- Hur ska du ha det, kissemiss? - Mjau.
Inte fel med förändring. Du har kört samma frilla bra länge.
I hundratals år har jag inte haft nån frilla alls.
Stämmer bra.
- Men så förändrades mitt liv. - Hur då?
Jag var en teoretisk konstruktion på en hypotetisk hållplats mellan liv och död.
När jag kom till mentor 266 frågade jag mig själv:
"Vad är grejen? Är det värt att dö för att få leva?"
Fattar du vad jag menar?
Har du en en så intressant utbildning? Jag trodde du gick i musikskola.
Det sägs att man är född att göra nåt, men hur kommer man på vad det är?
Tänk om man ger sig på fel grej eller tar nån annans grej? Då är man fast.
Jag tar en sån.
Jag tänkte aldrig leva på att klippa folk.
- Men du är väl född till frisör? - Jag ville bli veterinär.
- Varför blev du inte det? - Jag tänkte plugga när jag muckade.
Men så blev min dotter sjuk. Det var billigare att gå frisörskolan.
Vad synd, nu vantrivs du som frisör.
Lugn och fin, jag trivs bra med tillvaron. Alla kan inte uppfinna blodtransfusion.
Eller spela piano med Dorothea Williams.
Vem som helst kan spela i ett band.
Bry dig inte om Paul. Såna som han ger sig på andra för att stärka sitt ego.
Jag fattar. Han kritiserar mig för att slippa tänka på sina egna misslyckanden.
Elakt, Joe.
- Jag pratar så mycket här i stolen, Dez. - Det är därför jag älskar mitt jobb.
Jag får träffa intressanta människor, göra dem glada och stiliga.
Inbillar jag mig eller ser jag yngre ut?
Jag har inte uppfunnit blodtransfusion, men jag räddar utan tvekan liv.
Din galna katt-grej är sisådär.
Men det är fint att äntligen prata om annat än jazz.
Varför har vi inte pratat om ditt liv?
Du har aldrig frågat. Kul att du gjorde det.
- Stiligt, brorsan! - Lycka till!
Jag tog ett par klubbor.
Julia Child var 49 när hon slog igenom.
- Här får du en klubba, Paul. - Bussigt, tack ska du ha.
Där är du...
Hej då, Paul.
Kom till Terry.
Fast!
Så du tänkte lura universum? Det går inte! Jag är kamrer, och nu har du åkt fast!
Du är inte Joe Gardner.
Ursäkta. In i köttkostymen igen.
Sådär, ja. Ingen skada skedd.
Jösses. Du, grabben...vi kan väl låta det här stanna mellan oss?
Sånt som händer. Det är inte din tur än.
Såvida du inte fortsätter äta skräpmat, förstås.
Allvarligt talat, undvik skräpmat.
- Visste du hur du skulle hantera Paul? - Nej, jag bara gjorde det.
Som det du sa om jazz. Jag jazzade.
Man säger inte "jazza", och villkoren för musiken och livet är helt olika.
- "Ta en", står det. - Nej...eller ja. Okej.
"Man med en van." Jag tog flera, om vi behöver många vanar.
Åter till planen. Vi åker till Half Note och väntar på Månvind. Klockan är fyra...
Du är bra på att använda benen. Försök springa.
Jag har gjort en låt, jag jazzar!
Nu räcker det med jazzandet. Vi måste till...
- Det kittlas! - Vad gör du?
Hoppsan! Jag hämtar den.
Sno på.
Okej.
Du har rätt, byxorna töjer sig.
Nej, visa inte rumpan!
- Det är din rumpa. - Sak samma. Knyt kavajen kring midjan.
Fort, täck rumpan!
Vad ska vi göra? Vi får aldrig tag i en skräddare nu.
- Vi blir tvungna att gå till mamma. - Okej.
Du fattar inte. Hon blir inte glad över giget.
- Okej. - Men vi har inget val.
- Okej. - Hon är vårt enda hopp.
- Okej. - Sluta säga okej! Mot tunnelbanan!
Ok... Uppfattat.
Mamma får inte veta nåt om giget, okej?
Hon tycker att du är misslyckad, va? Det var du som sa det, här uppe.
I mammas ögon kan man inte vara lyckad som yrkesmusiker.
Så jag måste få kostymen lagad för...en konsert med skolorkestern.
Det tar emot, men hon behöver inte få veta...
Så fort jag är på väg att förverkliga min drömmar -
- är det nåt som händer. Fattar du vad jag menar?
Han är bra. Jag har hört musik förut, men aldrig känt så här inombords.
Du älskar musik för att du är jag. Kom.
Kom.
- Ta det lugnt! - Ursäkta.
Tänk inte på det, en del blir såna i tunnelbanan.
Den sliter på en. Stank, värme, trängsel.
Likadant varje dag - dag ut och dag in.
Men på scen i kväll kommer alla mina problem att vara lösta.
Du kommer att få se en ny Joe Gardner.
- Var fick du tag i den? - Under sätet. Fortfarande halvfull.
Kom ihåg, kostymen ska lagas till en konsert med skolorkestern.
- Joey, jag är så stolt över dig! - Vi har hört nyheten!
- Jäklar, hon vet det. - Din mamma är där inne.
Gå in dit. Du är så illa tvungen, vi måste få kostymen lagad.
Glömmer du inte nåt, Joey?
- Vadå? - Jag pussar alltid Melba när vi träffas.
Gör det bara.
Nej, inte på munnen!
- Joey, vad har flugit i dig? - Avbryt honom inte.
Gärna en puss till när du kommer tillbaka!
Och du skulle sluta jaga gig, sa du?
Hoppas att katten inte är en försoningsgåva.
Kom...
- Säg att du har räddat den. - Nej, jag har räddat den.
Synd att du inte kan rädda ditt yrkesliv.
Fråga snällt om hon kan laga kostymen.
Mamma, finns det nån chans att du kan laga det här?
- Jag vill inte se det där! - Jag vet. Pinsamt, va?
- Lagar du det, då? - Nej.
Hur länge ska du fortsätta så här?
Du ska tacka ja till heltidstjänsten, men har hoppat på ett gig.
- Det här är annorlunda. - Ger giget pension? Sjukförsäkring?
Inte? Då är det som alla de andra. Du säger inte ens sanningen längre.
Vi köper en ny kostym. Mamma har aldrig förstått vad jag vill göra med mitt liv.
- Vad sa du? - Får jag sticka, som du brukar göra?
Nej, inte den här gången. Säg efter mig.
Mamma, vi har haft våra duster. Men du har rätt.
Jag kan inte säga sanningen, för du verkar ogilla allt jag gör.
- Jag vet att du älskar att spela. - Men du är nöjdast när jag inte gör det.
När jag får mitt livs gig blir du arg.
Musikerlivet var svårt för din pappa. Jag hoppas du slipper det.
- Han fick söka sin dröm, men inte jag? - Han hade mig.
Det var ateljén som betalade räkningarna. Vem ska betala dina när jag är borta?
Musik är det enda jag tänker på. Varje dag, från morgon till kväll.
- Man kan inte äta drömmar, Joey. - Då vill jag inte äta.
Det handlar inte om mitt yrkesliv.
Det är meningen med livet för mig. Pappa kände likadant.
Jag är rädd att om jag dör i dag, så skulle mitt liv inte ha betytt nåt.
Joey...
Sömnad helar själen
Vi försöker med den här i stället.
Pappas kostym.
Lulu och Melba, kom in med era bästa saxar. Arbete väntar.
- Wow, den känns jättebra. - Du är urtjusig.
Sitter perfekt.
En mycket snygg ullkostym, måste jag säga.
- Får jag prova den där? - Javisst.
Tack...mamma.
Ray hade varit stolt över dig.
Precis som jag alltid har varit.
Du hörde att det är ull, inte polyester?
- Så sätt inte katten på axeln igen. - Uppfattat.
Tack, mamma.
Vad häftigt! Vet du vad? Det kändes som jazz.
- Ja, du jazzade. - Visst, jazzade.
Du borde ringa Lisa igen, Joe.
Jag hinner inte med en relation just nu.
Jaså, är det mycket nu? Ska du vänta tills du dör en andra gång?
- Sjukt med kärleksråd av en ofödd själ. - Det finns värre saker.
Där är det!
Vi klarade det! Det kommer att gå bra.
Vad snygg jag är.
Kostymen, skärningen... Se bara på mig!
- Vrid lite på dig. Vinkla axlarna och... - Hallå, vem är det?
Och från det här hållet. Vem är det? Fortfarande jag. Bra, va?
Det är inte sant.
Half Note...
- Beredd? - Va?
Att åka hem. Du vill väl inte vara kvar på det här äckliga klotet?
Vad tycker du om jorden?
Förr tyckte jag att det var fånigt här, men...
...jag menar... Se vad jag har hittat.
Din mamma sydde kostymen med den här tråden.
När jag var nervös gav Dez mig den här.
En kille skrek åt mig på tunnelbanan. Det var läskigt.
Men jag gillade det också på nåt sätt.
Jag har alltid oroat mig för att det är nåt fel på mig.
Jag kanske inte duger till att leva.
Men så visade du mig vad det innebär att ha ett syfte och känna glöd.
Himmelskådning kanske kan bli min gnista. Eller vandring. Det är jag bra på.
Det är inga syften, bara vanligt liv.
Men när du kommer till Du-seminariet kan du göra ett försök.
Jag har varit på seminariet i tusentals år och aldrig känt mig så här nära.
- Joe! Vem vill komma hem? - Månvind!
Stjärnorna står nästan rätt. Jag ska återföra er till era kroppar.
Nej, jag måste hitta den här på jorden. Det är min chans att hitta min gnista.
Du älskar det bara för att du är i min kropp.
Du får hitta nåt eget på Du-seminariet. Kom nu, jag vill ha tillbaka min kropp.
Nej.
Jag sitter i stolen.
- 22! - Låt mig vara!
Jag ska finna mitt syfte!
22, kom tillbaka!
22!
Misse Morris!
Där är de.
Kom tillbaka!
Du har stulit min kropp!
Din tur, Joe Gardner.
Nej, du.
Fast!
Nej, nej, nej!
Nej! Nej!
- Jag skulle spela med Dorothea Williams! - Jag höll på att hitta min gnista!
Din gnista?! Mitt liv skulle äntligen förändras! Du förstörde allt för mig!
Du fuskade.
- Hittat honom. - Joe Gardner!
- Ni behöver inte tacka. - Skönt att allt är som det ska igen...
Har 22 fått sitt pass?
- Kära nån! Fantastiskt! - 22, du har ett jorden-pass!
Jag visste att du skulle klara det.
Men vad fyllde i det sista fältet?
Det ska jag tala om. Det gjorde jag! Min gnista förändrade brickan.
Hon fick den för att hon levde mitt liv i min kropp!
- Jag var... - Kom med, mr Gardner.
Joe, följ med 22 till jord-portalen.
- Då kan du ta farväl. - Det är standard.
Det är jag som ska rätta till summan.
Terry, du har gjort ett superbra jobb. Nu tar vi över. Du är suverän.
Tackar.
Terry äger.
Gå nu, ni två.
Du vet inte.
- Du kan inte veta varför passet ändrades. - Tänk efter, 22.
Du hatade musik tills du kom in i min kropp.
Du hatade allt tills du blev mig.
Hoppas du trivs.
Hur tusan bar du dig åt för att få jorden-passet att ändras?
Jag lät henne vara i mina kläder, kan man säga.
Det fungerade.
- Jo... - Fortsätt nu till Det stora efter.
- Vi upptäckte aldrig vad 22:s syfte var. - Förlåt?
Hennes gnista. Hennes syfte. Var det musik? Biologi? Vandring?
Vi tilldelar inte syften. Var har du fått det ifrån?
Mitt är piano, det är jag född att göra. Det är min gnista.
En gnista är inte en själs syfte. Ni mentorer och era starka känslor.
Syften, meningen med livet... Så simpelt.
Nej, det...
Det är musik, min gnista är musik.
Det vet jag.
Jag duger inte. Jag tjänar inget syfte.
Inget syfte.
Inget syfte...
- Mr G? - Nu är jag här.
För sent.
- Jag ska prata med Dorothea. - Nej, det funkar inte.
Rapparna beter sig som... Vem släppte in dåren?
- Du måste ge mig en chans till. - Jag bestämmer vem som ska spela.
Om du inte väljer mig, gör du det största misstaget i din karriär.
Jaså, hur kommer det sig?
Mitt enda syfte på jorden är att spela.
Det är jag ämnad för och inget ska få stoppa mig.
Värst vad du var arrogant.
Du är tydligen jazzmusiker.
Hälsa Robert att han är petad, för tillfället.
Snygg kostym.
Gör dig redo, Joe Gardner. Ditt liv är på väg att börja.
Välkommen i kvartetten, lärarn.
Det är min Joey!
Vi ses, mr G.
- Du var jättebra. - Jag är så stolt.
Måste i säng. Vi är gamla.
En spelning av hundra är en fullträff. Man får inte många som den i kväll.
Jaha, vad händer härnäst?
Vi kommer hit i morgon kväll och gör om det.
Vad är det, lärarn?
Jag har väntat på den här dagen i hela mitt liv.
Jag trodde det skulle kännas annorlunda.
Jag hörde en historia om en fisk.
Han simmar till en äldre fisk och säger: "Jag letar efter det som kallas havet."
"Havet? Det är det du är i."
"Det här?" säger den unga fisken. "Det här är vatten, jag vill till havet."
Vi ses i morgon.
- Hörru! - Förlåt.
Himmelskådning kanske kan bli min gnista. Eller vandring. Det är jag bra på.
Det är inga syften, bara vanligt liv.
Joe?
Joe!
Kära nån! Vad gör du i zonen?
Jag har gjort bort mig. Jag måste hitta 22.
Hon har tyvärr blivit en vilsen själ. Jag ska förklara på vägen.
När ni inte kom tillbaka till Half Note blev jag misstänksam.
Jag åkte tillbaka hit och då upptäckte jag henne.
Vilsna själar är besatta av nåt som frikopplar dem från livet.
Nu när 22 har levat har hon blivit en av dem.
- Där! - Snyggt!
22!
- Gör klar nätet! - Ska bli!
Hon har oss!
- Månvind! - En kapten går till botten med skeppet.
22!
Kom tillbaka, 22! Det är jag - Joe.
Lugn, 22.
Jag vill bara ge dig den här.
Lugn.
22, kom tillbaka!
För att du åtgärdat våra misstag och rättat till summan -
- tilldelar vi dig det här priset, Terry. På din begäran.
Jag är glad för utmärkelsen som jag begärt men som jag också absolut förtjänar.
- Joe Gardner? - Jag tar tillbaka den där.
Du är inte där du hör hemma!
22, stanna! Jag har nåt att berätta!
Sluta med det. Nej!
22!
Se upp! Ta det lugnt.
Såja, såja. Var inte orolig, lugna dig.
Du måste sluta springa.
22, stanna! Jag hade fel.
Var snäll och lyssna. Du är redo att leva, 22.
Jag duger inte. Nix. Nej.
- Jag ska bara fylla i det sista fältet. - 22!
Du är oärlig och fattar dåliga beslut.
- Du klarar dig inte i världen. - Ingen skulle vilja vara med dig.
Nolla.
Världen behöver begåvningar och du är den minst begåvade själ jag mött!
- Du hittar aldrig din gnista. - Dumskalle.
- Jag kan inte hjälpa dig. - 22!
Jag ska bara fylla i det sista fältet.
Du hittar aldrig din gnista. Det är ingen vits.
Det är inga syften, din idiot! Det är bara vanligt liv.
Slöseri med tid.
Du fick brickan för att du var i min kropp. Du förstör allt.
Du tjänar inget syfte!
Nej, nej, nej!
Det är ingen vits. Du hittar aldrig din gnista.
För du tjänar inget syfte!
Jag duger inte. Nix.
Jag ska bara fylla i det sista fältet. Jag ger upp.
- Beredd? - Va?
Att börja leva.
Jag är rädd, Joe.
Jag duger inte.
Förresten hittade jag aldrig min gnista.
Jo då.
Din gnista är inte ditt syfte.
Det sista fältet fylls i när du är beredd att börja leva.
Och grejen är... att du är rätt grym på att jazza.
Men, Joe... Det här betyder att du inte får...
Det är okej, jag har redan gjort det. Nu är det din tur.
- Jag följer med dig. - Det kan du inte.
Nej, men jag följer med så långt jag kan.
Kolla på det där!
Wow!
Mr Gardner?
- Ja? - Får jag störa?
Jag talar nog för alla Jerry när jag säger tack.
- För vadå? - Vi sysslar med inspiration.
Men det är sällan vi själva blir inspirerade.
Jaså?
Så vi har beslutat att ge er en chans till.
Förhoppningsvis ser ni er för hädanefter.
- Terry, då? - Vi har rett ut det hela med Terry.
- Underligt... - Terry, vad är det där? Titta!
- Vad pratar du om? - Det var inget. Vad sa du?
- Pratade du ens? Jag minns inte. - Strunt i det.
Nå?
Tack.
Vad tänker ni göra? Vad ska ni ägna livet åt?
Jag vet inte riktigt.
Men jag vet...
...att jag ska leva fullt ut varenda minut.
SJÄLEN
Tillägnad alla mentorer i våra liv
Översättning: Nicklas Källén Svensk Medietext
Hallå, filmen är slut!
Gå hem!