A NETFLIX BEMUTATJA
Ne már!
Seggfej!
Elnézést!
FELNŐTTEKNEK - AKCIÓ - MEZTELENSÉG
Megyek!
Gyerünk!
Megyek már!
Halló! A fenébe! Istenem!
Halló! Jézusom!
Mit ajánlasz katatón görcsrohamra egy parkolóházban?
Én… Kérdezd az orvosod!
Pont ezért hívlak. Most mondta le.
- Felmehetek? - Donald, másfél nappal korábban jöttél.
- Mit tegyek? - Most értem haza.
Nem vagyok kész. Miért mondta le az a pöcs?
Nem tudom. Azt mondta, beteg.
Mondd, hogy te még betegebb vagy!
Azt már tudja.
Oké, Donald, gyere, de hozz egy zacskó jeget!
Kérlek, ne adj most feladatokat! Momentán annyira vagyok képes,
hogy odataláljak hozzád.
Ha hideg martinit kérsz, képes leszel jeget venni.
- Képes leszek. - És siess!
Mennem kell.
Csak odaköszöntem egy régi barátnak.
Mi van?
A 10. és a Broadway sarkára!
Megyek már! Jézusom!
- Hogy jutottál be? - Nyitva volt a kapu.
- Egy italt? - Majd zuhany után.
Valaminek sikerülnie kéne ma.
Próbálok lelazulni, és élvezni valamit.
Az orvos miatt vagy morcos?
Jesszus, dehogy! Már azelőtt depis voltam, hogy idejöttem.
Ettől rendbe jössz.
Ma mindenféle jót bevásároltam.
- Szantálszappan. - Máris jobb.
Mi ez itt?
Saját fogkefe, mert unom, hogy az enyémet használod.
- És szerinted én? - Volt már rosszabb is a szádban.
Ez is a tiéd, az van ráírva, „Kontroll”.
Nézd, nem az, hogy „hajlakk”.
Csak „Kontroll”, és az, hogy „férfiaknak”,
ez kábé 37-szer van ráírva a flakonra.
Ezt hívják Macsó Önigazolásnak.
Akkor is csak hajlakk, ha az van ráírva, hogy „here”.
Itt van a saját polcodon, amit úgy hívunk: „Donald szombat esti beöntőszettje.”
Amúgy maradsz éjszakára?
Nem, kocsiba ülök és visszamegyek.
Most is nyugtalanít, ha túl sokáig vagyok a városban.
Miért nem hívott föl az a pöcs? A semmiért autóztál ennyit?
Miért hívod folyton pöcsnek?
Van pszichológus, aki szombat este két órát tölt a páciensével?
Inkább hétfőn vesz ki szabadnapot.
Szombaton dolgozik, hétfőn szabad.
Akkor most pszichiáter vagy fodrász?
Igazából mindkettő. Turkál a fejemben, és kifésüli a hajamat.
Egyébként meg egy szülinapi buli miatt kellett idejönnöm, nem?
Kösz, hogy emlékeztetsz.
Nem állok készen öt sikító buzeránsra, akik azt éneklik: „Boldog szülinapot!”
- Ki jön? - Szerintem mindenkit ismersz.
Ugyanazok a megfáradt homokosok, akiket kezdettől fogva látsz.
Sőt, igazából heten leszünk Harolddal, veled és velem együtt.
Sikító buzeránsnak, fáradt homokosnak hívsz?
Elnézésedet kérem.
Hat fáradt, sikító, homokos buzeráns lesz itt,
meg egy aggódó homi.
Egy pillanat, és már itt sem vagyok. Még egy dolgom van.
Műtét? Fiatal még az este!
Ficsa!
Franciául, f-fel.
Harminchetedszer kell megfésülködnöm.
Azt a pár hajszálamat.
Az én hajam, nem túlzás, egyértelműen hullik.
Totál paranoiás vagy. Rengeteg hajad van.
Nem, amit itt látsz, az álcázás mesterműve.
Kábé itt kezdődik a hajam.
Csak előrefésülöm.
Nézd!
Nem jó, mi?
Hát, nem a legjobb.
Ezt hívják öregedésnek.
Egy dolog, ami a maszturbálás mellett szól:
nem muszáj jól kinézned.
Szóval miért vagy ilyen depis? A szokásos minden mellett?
Nem szeretnék belemenni.
Ha nem mondod el, Donald, akkor hogy tudunk mélyen elbeszélgetni?
Bensőséges, meleg, komoly barátság.
Dugd fel magadnak!
Csak annyi, hogy ma rájöttem, kudarcra neveltek.
Belém kódolták.
Jesszus! Mennyire unhatja egy pszichológus azt hallani,
hogy apuci és anyuci nevelt homokost a kis drágájukból!
Ez már túlmegy azon.
Ma végre rájöttem, hogyan illik össze a kirakós pár darabkája.
A neurotikus kényszerem a sikertelenségre.
Rájöttem, Evelyn akkor szeretett igazán, ha kudarcot vallottam.
Mert Walt, aki tökéletességet várt el, nem örült neki.
Direkt buktam el, hogy szeressenek.
A kudarc az egyetlen, amiben otthon vagyok,
mert ezt tanultam otthon.
Ne!
Mi unalmasabb, mint egy Judy Garlandot utánzó homi?
Egy Bette Davist utánzó homi.
Honnan van a pulcsi?
Van egy kis bolt a Szajna jobb partján, Hermès a neve.
Én heti 45 dollárért gürizek, mosom a padlót,
te meg kasmírpulcsikat hajigálsz rá!
- Az ott a vécében vikunyagyapjú. - Elnézésedet kérem.
Kereshetnél más állást.
Senki nem kényszerít arra, hogy takarítónő legyél.
- Ez a te, hogyishívják, neurózisod. - Én meg azt hittem, erre születtem!
Drága ruhákat hordok, de ez nem jelenti azt,
hogy ki is vannak fizetve.
Ez a te, hogyishívják, neurózisod.
De a filmiparnak hála, a te neurózisod stílusos.
Stílus kell, hogy az ember a munkanélküli segélyt drága éttermekben verje el.
Mi olyan elegáns az eladósodásban?
Egyedül a kreativitás, amivel elkerülöm a behajtókat.
Ha belegondolok, a te fajtád miatt van rossz híre a buziknak.
Donald, te díszére válsz a homoszexuálisoknak.
Megbízható, szorgos, padlósúroló, számlabefizető buzi vagy,
aki senkinek sem tartozik.
Mintahomokos vagyok.
Szerinted ügyes,
hogy mindig is Beverly Hills, Róma, Acapulco és Amszterdam között cikáztam,
egyéjszakás kalandokat hajszolva,
és közben rengeteg drága ruhát szereztem?
Elmondom, hogy hiába a sok kilométer, az egyetlen hely,
ahol valaha is boldog voltam,
az átkozott repülő.
Fuss, számlázz!
Fuss, vegyél, kérj kölcsön, keress, költs!
Fuss, pazarolj, kunyerálj!
Fuss, fuss, fuss! Tékozolj, tékozolj…
tékozolj!
És miért?
Finis. Taps.
- Hé! - Ne! Nem kell.
Ne már!
Nincs jobb az önsajnálatnál, igaz?
Nincs.
Na jó.
Imádom az olcsó érzelgősséget.
Itt a Funny Girl öltözője!
- Szia, itt Alan! - Alan!
Uramisten!
Alan, el sem hiszem! Hogy vagy? Hol vagy?
A városban…
üzleti úton.
Mit csinálsz ma este?
Programom van. Ma este nem jó, Alan.
Nekem is dolgom van, de gondoltam, felugrom egy italra.
Mi, úgy érted, most?
Alan, öregfiú, idehallgass!
Egy barátom születésnapja van, és feljönnek páran.
Sajnálom, hogy nem hívhatlak, csatlakozz hozzánk. Csak…
Most nem alkalmas, tudod?
Gyűlölném, ha csak tíz percre látlak,
- és annyi. - Mickey, kérlek!
Alan!
- Mickey! - Alan…
Mi a baj?
Beszélnünk kell valamiről, most.
Jó, Alan, akkor gyere ide!
Nem, semmi gond.
Gyere fel, igyál egyet,
- de siess! - Ugyanaz a cím?
- Igen. - Oké.
Na…
kábító vagyok?
Abszolút.
Szarul nézel ki, de teljesen elkábultam.
Savanyú a szőlő. Hol az italom?
Nem kevertem. A régi egyetemi szobatársam hívott.
- Az az Alan? - McCarthy.
Washingtonból van itt valami üzleti úton, és most idejön.
Csak tudja a „Boldog szülinapot” szövegét.
Figyu, seggfej! Most mit csináljak? Heteró.
Mit fog szólni a csapathoz, amit összetrombitáltam?
Jesszus, ez aztán jó!
Teljesen összeomlott a telefonban.
Elsírta magát, pedig ő nem ilyen.
Alan olyan rohadtul összeszedett,
egy zuhanó gépben is nyugodt maradna.
Most mit csináljak?
Hirtelen szégyellni kezdted a barátaidat?
Donald, te vagy az egyetlen ismerősöm, akit tényleg szégyellek.
Van, akinél más a mérce, mint nálunk, tudod?
És ha ezt nem fogadjuk el, épp olyan
maradiak, szűk látókörűek vagyunk, mint amilyennek őket látjuk.
Tudod, mi vagy te, Michael? Egy érző ember.
Köszönöm. Kapd be!
Kérsz bontott rákot?
Kösz, nem.
Hogy barátkozhattál egy ilyen unalmas alakkal?
Akár hiszed, akár nem, volt idő,
amikor nem hangoztattam, hogy buzi vagyok.
Nyilván még azelőtt volt, hogy megtanultál beszélni.
Ne izélj már! Csak egyetem után bújtam elő.
Én úgy emlékszem, amikor először dugtunk,
a Third Avenue-n találkoztunk egy melegbárban, és harmadéves voltál.
- Picsa! - Azt hittem, sose mondod ki.
Ne várjon rám ébren!
Szia, szépségem!
- Helyes vagy. - Mint mindig.
- Üdv, Emory! - Szia!
Tudjátok, utálok így közétek állni.
Én nem.
Ez jó lesz.
Szuper.
Már csak az hiányzik, hogy essen.
- Kérsz még üdítőt? - Mi?
A pohárban csak üdítő van.
Már több szombat óta figyellek.
Abbahagytad az ivást, igaz?
És a cigit is.
- Mióta? - Öt hete.
- Fantasztikus! - Rátaláltam Istenre.
- Tényleg az. Neked? - Vagy Isten halott?
Mindig tudtam, mikor kezdesz berúgni. Egy módon.
Ellenségesen viselkedtem.
Miért álltál le? A pszichológus mondta?
Benne volt a keze.
Éreztem, nem bírok elviselni még egy másnapos undorrohamot.
Mit?
Undort! Szorongást, mérhetetlen bűntudatot.
Kinyitod a szemedet, és megrémülsz: „Egek! Mi volt tegnap este?”
Nem kell bemutatni.
Aztán kibírni ebédig,
ahol leküldesz egy dupla Bloody Maryt, már ha vársz ebédig.
Félig megint be vagy rúgva, a délutánnak annyi.
Kihúzod a koktélokig,
és addigra már készen állsz az éjszakára,
remélhetőleg egy újabb bulira,
és kezdődik elölről az egész ördögi kör.
Már elég régóta ültem ezen a ringlispílen ahhoz,
hogy tudjam, vagy kiszállok, vagy összeroppant a centrifugális erő.
Itt az uncsi szobatárs.
Donald, idehallgass!
Ne sérts meg azzal, hogy kioktatsz az elfogadható viselkedésről!
Ígérem, hogy széttárt lábbal ülök, és mély hangon beszélek.
Donald, te egy okleveles geci vagy!
Ez itt egy razzia!
Mindenki le van tartóztatva!
Megjött Konyhatündér Klára! Ne is kérdezd!
Szia, Emory! Gyere, tedd be a konyhába!
- Üdv, Hank! Larry! - Ki ez a dögös nő?
Azt hittem, meghaltál! Hol rejtegetted klasszikus arcéled?
Már nem a városban élek.
Ezt elviszem. Emory, hol az ajándékod?
Később érkezik.
Larry!
- Mi az? - Add oda Michaelnek az ajándékot!
Tessék.
Hangosabban, hogy anyám is halljon!
- Transzban álltál itt! - Igen?
- Ismeritek Donaldot, ugye? - Persze. Örülök!
- Üdv! - Örvendek!
Bocs. Azt hittem, találkoztatok.
Hát, nem találkoztunk, de már…
- Szia! - Szia!
De már?
Láttuk már egymást.
Zavarosan hangzik.
Az hogy lehetséges?
Rosszul fogalmaztam?
Következik az első veszekedés.
Az első a taxi óta.
- Hol találtad ezt a prolit? - Lent támasztotta a lámpaoszlopot.
A fülem mögött orchideával, és nagy, túlrúzsozott, nedves szájjal!
- Tiszta Maria Montez. - Jaj, ne már!
- Mi bajod Mariával? Derék nő volt. - Várjatok! Figyelmet kérek!
Egy régi egyetemi barátom a városban van, beugrik egy italra, de heteró, szóval…
Heteró? Ha az, akivel találkoztam, heteró, megeszem a kalapom!
- Nem, te Justin Stuarttal találkoztál. - Nem emlékszem Justin Stuartra.
- Nyilván nem. Én találkoztam vele. - Ez valaki más.
Igen, Alan McCarthy, egy ismerős idegen.
Nem mintha érdekelne, mit gondol rólam. Komolyan.
Csak nincs felkészülve erre, sose lesz.
- Te megérted ezt, ugye, Hank? - Persze.
Azt hiszed, nem tudja rólad?
Ha gyanítja is, sose árulta el.
Lobotómiája volt?
Az egyetem alatt rettentő óvatos voltam, és most is, ha találkozunk.
- Nem tudom, miért, de az vagyok. - Bizarr.
Az egyetemen épp olyan voltam, mint Alan.
Rengeteg lánnyal randiztam.
Konzervatív, elitegyetemista ruhákat hordtam,
meg ötkilós bőrcipőket.
- Már bocs. - Semmi gond.
Macsó voltam, és nem hittem, hogy becsapom önmagam.
Tényleg heterónak hittem magam.
Tudom, hogy csak diploma után bújtam elő.
- És a városban töltött hétvégék? - Akkor nem bújtam elő.
Az még a jesszus-de-berúgtam-tegnap-este fázis volt.
„Jesszus, de berúgtam tegnap este, semmire nem emlékszem!”
Ennyi.
Katolikus vagy, innen a bűntudat.
- Ennyi. - Nem igaz.
A jesszus-de-berúgtam-tegnap-este szindróma vallástól független,
bár a mormonok közt gyakoribb.
Kit kell megkúrni, hogy kapjak egy italt?
Leülnél végre?
Akkoriban mindannyian találtunk önigazolást a tetteinkre.
Később derült ki, hogy Justin Stuart, a legjobb barátom…
- Már Alan McCarthyn kívül. - Fogd be! Ő ugyanezt csinálta.
Csak Justin hétvégenként Bostonba járt.
A jesszus-de-berúgtam-este-szindróma azt jelenti,
nagyon részeg vagy. Ez a része igaz.
De valójában mindenre emlékszel.
Sok pasinak be kell rúgni a szexhez.
Így hallottam.
Donald,
ha emlékszel, amikor először csináltuk, olyan részeg voltam, állni is alig bírtam.
Hogy felállítani is alig bírtad.
- Úgy berúgtam, hogy nem emlékszem. - Marhaság! Emlékszel.
Jesszus! Ez biztos Alan.
Kérnék egy szívességet! Pár percig van itt, addig finoman!
- Mary nővérkémért bármit! - Emory, ne!
Bocs, de pont erről beszélek!
- Nincs affektálás! - Bocsi.
A Giants nyeri idén a bajnokságot?
Az kurva élet, haver!
- Helló, Bernard! - Helló, bébi!
Elveszem. A többiek kint vannak. Tedd csak a többihez!
Csak még egy királynő érkezett!
- És nem a vörös. - A pikk királynő!
Mondták már, hogy istenien néznél ki
függőágyban, zsalugáterek, ventilátorok és buja páfrányok társaságában?
Ezt a buzit! Hab a tortán. Kelj fel!
- A torta! Ki intézte? - Én. Házhoz rendeltem.
Hány gyertyát kértél rá? Nyolcvanat?
Alan, hangzavar van! Átmegyek a másik telefonra.
- Itt a torta? - Nincs.
- Jó ég! Telefonálhatok? - Persze.
Emberek, van odakint egy kis bontott rák! Egyetek!
A manhattani Marseilles pékség számát kérném!
- Mindenkinek jöhet ital? - Igen!
Mehet? Én leszek a félmeztelen pincérnőtök.
- Kímélj meg a lógó cicid látványától! - Mit isztok?
- Sör van? - A hűtőben.
- Hozom. - Sört?
- Ki iszik sört vacsora előtt? - A sörivók.
Egy ilyen érzékeny művész hogy tud együtt élni ilyen érzéketlen állattal?
Nem tudok.
Remélem is!
Ne butáskodj, Alan! Ne kérj elnézést!
Annyira ostobának érzem magam!
Főbe lőném magam, hogy így viselkedtem.
Nézd, semmi gond! Úgyis vendégeim vannak.
Úgysem tudnánk beszélgetni.
Te, mit szólnál, ha holnap együtt ebédelnénk?
Szívesen! Találkozzunk az Oak Roomban, egykor?
Tökéletes.
És Michael, el tudjuk felejteni a mai estét?
- Mintha nem is lett volna? - Ennyi, Alan! El van felejtve.
- Akkor holnap? - Remek!
Ez az, bébi! Halljuk!
Dobpergés, és csillog a szemük, mint a Cartier!
Rémes!
Kösz, Bernard!
Egész nyárra betáraztál?
Viccelsz? Két napig lesz neki elég.
Nos, Alan nem jön.
Van, aki eszik, iszik, vagy füvezik.
- Én olvasok. - Igen, folyton olvasol.
Csoda, hogy nem fordul ki a szemed a könyvborítóktól.
Ez legalább konstruktív menekülés.
Ez igaz. Én mit csinálok? Repülőre szállok.
Nem. Már nem, mert már nincs rá pénzem.
Fürdőbe járok. Kábé ennyi.
- Mindkettőt. Repülök a nyugati partra. - Még csinálod a szamárral Tijuanában?
San Franciscóba megyek, megérdemelt pihenésemre.
Egy melegfürdőbe,
és egy hétig ki se jövök, csak ha a gép visszaindul.
Nem tanulsz, még fürdőbe jársz?
- Bernard, ne! - Amikor Emily legutóbb
a gőzbe ment, belépett egy nagy, szőrös pasi.
Mire Emory: „Tartózkodó vagyok.”
Erre a nagy szőrös: „Én meg letartóztatom.”
- Zsaru volt. - Emory!
Muszáj mindent elpofáznod? Kösz, édes!
A szüleiddel laksz?
Igen, de nem gáz, melegek.
Viccesnek tartod, Hank?
Mi lett Alannel?
Hirtelen szörnyen elszégyellte magát, hogy kiborult a telefonban.
Folyton bocsánatot kért.
Hátraarcot csinált,
és a szemem láttára visszaváltozott a régi Alanné.
- A füled hallatára. - A fülem.
Ezek szerint nem jött be a bontott rák.
Miért viszolyog tőle mindenki?
Néha a kínai vizes kínzási módszerre emlékeztetsz.
Nem, ezt visszavonom.
Néha a szüntelen kínai vizes kínzási módszerre emlékeztetsz.
Hülye picsa!
- Hol marad Harold? - Igen, hol a mirelit?
Emory azért hívja Haroldot mirelitnek, mert korábban jégtáncos volt.
Tudod, hogy szarul néz ki.
- Ha anyád látna, agyvérzést kapna! - Van fényképezőgéped?
Te jó ég, ez a jard! Mindenki húzódjon el!
Szerintem Harold az.
Nem, a kifutófiú a pékségből.
- De jó! - Kérdezd meg, van-e forró cipó!
Emory, hagyd már abba!
Nem lehet elvinni egy rendes helyre!
Egy vénlány tanítónőre emlékeztetsz.
Te engem egy csirkeszárnyra.
Nyilván bóknak szántad.
Jó estét!
Bernard, emlékszel, mit csináltunk a Fire Islanden?
Rég volt, azt hiszem, elfelejtettem.
Én emlékszem.
- Csináljátok utánam! - Mi ez?
- Lendít, lendít! Fel, fel! - Aha.
Fejd a tehenet…
És lendít! És fel!
- Jé, a Vén Rockettes! - Ez az!
- Gyere, Donald! - Dehogy!
- Az istenit, Hank! - Miért…
Azt hittem…
Azt mondtad, nem jössz.
Nagyon sajnálom.
Épp hülyéskedtünk.
A sarki fülkéből hívtalak.
A közelben vacsorázom.
Emory egy hülye táncot mutatott nekünk.
Erre jártam, és nyitva volt a kapu.
Ő Emory.
Ő itt Alan McCarthy.
Alan, mondom sorban: ez itt Larry, Bernard, Donald, Emory és Hank.
- Örvendek. - Üdv!
- Kérsz egy italt? - Kösz, nem. Nem maradhatok.
Ha már itt vagy, maradj! Mit kérsz?
- Whiskyt. - Whiskyt.
- Hozom. - Köszönöm.
Én vagyok az egyetlen sörös.
- Kinek van születésnapja? - Haroldnak.
- Harold? - Késik.
Még életében nem ért oda a csaj…
A pasi még életében nem ért oda időben sehová.
Hank, Alan Washingtonból jött. Együtt jártunk egyetemre, a Georgetownra.
Aha.
Hát nem fantasztikus?
Ha túl erős, töltök bele neked vizet.
Jó így, kösz.
- A kormánynak dolgozol? - Nem, jogász vagyok.
- És mi a munkád? - Tanítok.
Sportolónak gondoltalak volna.
Nagyon kisportolt vagy.
Nem vagyok profi, de az egyetemen kosaraztam.
- Teniszeztem is. - Én is.
- Remek játék. Bizony. - Igen, remek.
- Mit tanítasz? - Matekot.
- Matekot? - Igen.
Matekot.
Az ember legszívesebben elrohanna venni egy logarlécet, nem?
Emory, segíts a konyhában!
- Téged választottalak. - Mindig!
- Szolgálatra születtél. - Mondja az afrikai királynő!
Gyere! Legyezz, míg öntetet készítek!
Erre, Emory!
Üljünk le!
- Persze. - Jó.
Szörnyű érzés, hogy így rátok törtem.
Semmi gond.
- Hogy s mint? - Kösz, jól. És te?
Nős vagy?
- Mi? - Látom, nős vagy.
Igen, Hank nős. Donald, egy kis jeget!
- Gyerek van? - Igen, kettő. A fiú kilenc. A lány hét.
Látnod kéne, hogy teniszezik. Lemossa az apját.
- Nekem két lányom van. - Remek.
- Hogy vannak a lányok, Alan? - Szenzációsak.
- Tényleg? - Nem semmik a kölykök.
Megőrülök értük!
- Mióta vagy házas? - Kilenc éve.
- El tudod hinni, Mickey? - Nem.
A suliban Mickey járt a nejemmel.
El tudod hinni?
Atyaég! Bocs.
- Itt laktok a városban? - Igen, itt.
Épp válófélben vagyok.
- Larryvel most lakótársak vagyunk. - Igen, lakótársak.
Nagyon sajnálom.
- Mármint… - Nem, megértem.
- Szerintem kérnék még egyet. - Persze. Bocs.
Segíthetek, Alan?
Nem találom a whiskyt.
Ott van a kezedben.
De hülye vagyok!
- Hadd töltsek neked! - Köszönöm.
- Hol a francban lehet Harold? - Mindig késik.
Neurotikus, ha emberek közé kell mennie.
Órákig készülődik.
- Miért van ez? - Mi van miért?
Miért készülődik Harold órákig, ha emberek közé megy?
- Mert egy beteg nőszemély. - Alan, menjünk inkább fel dumálni!
Megiszom ezt, és megyek.
Gyere! Az italt is hozhatod.
- Megittam. - Tessék!
- Elnézést! Egy perc, és jövünk. - Ő még itt lesz.
- Erre gyere, Alan! - Jó.
Ez meg mi volt?
- Mi volt mi? - Tudod te azt.
- Kérsz még egy sört? - Nem.
Féltékeny vagy, mi?
Larry vagyok.
Te vagy féltékeny.
Mostanság merre mozogsz, Donald?
Rég láttalak.
Alan…
Szeretnék elmagyarázni valamit az estével kapcsolatban.
Mit kell ezen magyarázni? Az ember nem hívhat meg mindenkit mindenhová.
Van, aki ezen megsértődik, de én nem.
Elnézést, hogy meghívtam magamat.
Nem pont erre gondoltam.
A barátaid rém kedves fickóknak tűnnek.
Az a Hank vonzó fickó.
Igen, az.
- Hogy is hívják a lakótársát? - Larry.
Mit csinál?
Reklámgrafikus.
Donald is szimpatikus.
Az egyetlen, aki nem igazán tetszett…
Mi is a neve? Emory?
Igen, Emory.
Nem bírom ezt a stílust. Idegesít.
Miféle stílus, Alan?
Tudod, az ilyesfajta…
humort, azt hiszem.
Néha nagyon vicces tud lenni.
Biztos, ha az embernek bejön az ilyen. Csak…
hülye kis hímringyónak tűnik.
Bocs, hogy ilyet mondtam! Nem akartam.
Szörnyű ilyet mondani bárkire.
De tudod, hogy értem, Michael.
El kell ismerned, nagyon nőies.
- Kicsit az. - Kicsit?
Mint egy begerjedt pillangó!
Nem csoda, hogy táncolni tanított benneteket.
Biztos veled akart táncolni.
Ugyan már, haver! Ismersz.
Tudod, mit gondolok erről. A magánélet magánügy.
Nem, ezt nem tudtam rólad, Alan.
Nekem…
mindegy, ki mit csinál, ha nem nyilvánosan, és nem erőlteti rá másokra.
Miért sírtál a telefonban?
Csak annyit mondhatok, bocsáss meg…
hogy ilyen hülye voltam.
Feldúlt voltál, különben nem akartál volna mindenképp látni.
- Michael, kérlek! - Gond van Frannel?
- Nézd, mennem kell! - Miért vagy a városban?
- Elkésem a vacsoráról. - Hová mész?
- Az ott a vécé? - Igen.
Elnézést!
Mi folyik itt? Szűzanyám, ne is kérdezd!
Gyere, kapcsolódj be, Hank!
Érdekes ötlet. Kié volt?
Az enyém.
A beszélgetésre értette.
Hol a többi borospohár?
Igyekszem gyorsan dolgozni, gazdám!
- Egészségedre! - Dugd fel!
Az egészségemet?
- Hol az úriember? - A toaletten.
Bírjátok ki még öt percig, mindjárt megy!
Na végre!
Boldog szülinapot
Boldog szülinapot, drága Harold Boldog szülinapot !
Te meg ki a franc vagy?
A kislány Harold ajándéka tőlem, és korán jött, és nem ő Harold, te idióta!
Azt mondtad, aki ajtót nyit.
De csak éjfél után! Ő elvileg egy éjféli cowboy!
Mintha az Oklahoma! tájelőadásából lépett volna ki.
Éjfél után, és az ünnepeltnek kellett volna énekelned!
Mondtam, hogy Haroldnak nagyon sűrű, göndör, fekete haja van!
Ez a pasas szinte kopasz!
- Köszönöm, és kapd be! - Jó, hogy nem én engedtem be.
Nem ennyire göndör és fekete.
Elfelejtettem. Éjfélkor már a bárban akartam lenni.
Micsoda kifinomult úr!
Mi az, hogy „a bárban”?
Édes, az egész éjjelt fizettem, igaz?
Meghúztam a hátam, korán le akartam feküdni.
De sajnálom! Mi történt?
Megcsúsztam húzódzkodás közben, sarokra estem, meghúztam a hátam.
Nem kéne magassarkúban húzódzkodni!
Nem kéne húzódzkodnom. Gyenge a csuklóm.
Gyenge csukló? Az én időmben ezt puha pöcsnek hívták.
Ki emlékszik olyan régre?
- Mit áll a kártyádon? - Tessék! Olvasd el!
„Drága Harold, bumm-bumm! Életben vagy.
Most dőlj el és tettesd magad halottnak! Boldog szülinapot! Emory.”
Színtiszta költészet, Emmy.
A szokásos ízléses modorodban.
Milyen konzervatív húzás, hogy a neonfelirat elmaradt!
Halkabban, itt az apáca!
Baszki! Az istenit, Emory!
Nos, én megyek. Kösz az italt, Michael!
Nagyon szívesen. Akkor holnap látlak?
Nem, azt hiszem, sok lesz a dolgom. Lehet, hogy indulok Washingtonba.
Randid van a Lafayette Square-en?
- Hogy mi? - Emory!
Hagyjuk!
Te vagy Harold?
Ő nem Harold. Ő Harold ajándéka.
- Viszlát, Hank! Örültem. - Úgyszintén, Alan.
Legközelebb bemutatlak a nejemnek.
Jó lenne. Igaz, Hank?
Biztos szívesen találkoznának az úrral…
A hölggyel.
Folyton keverem a nemeket.
Hány „S” betű van a „nem” szóban?
Nyald ki a seggemet! Abban is van egy „S”.
Kapd be a faszom!
- A nejednek nem megy? Szájzárat kapott? - Buzeráns! Homokos!
- Emory! - Te rohadt ferde hajlamú!
A kurva anyád! Megöllek, te rohadék!
Kibaszott köcsög!
- Jeget! - Buzeráns!
M a franc bajod van?
Csak nyugi!
Felrepedt az ajkad, édes! Larry!
Tessék.
- Jézus! - Faszom!
Várj ott, az ajándékok mellett!
Nahát, Harold! Boldog szülinapot!
Épp időben érkeztél a műsorhoz, ami már elkezdődött.
Hé, ő itt Harold!
Boldog szülinapot
Boldog szülinapot, drága Harold
Boldog szülinapot
Mi olyan vicces, baszki?
Az élet.
Az élet csupa móka és kacagás! Emlékeztek az életre?
- Be vagy tépve. - Boldog szülinapot!
Be vagy tépve, és elkéstél.
Körülbelül 8.30-9.00 között kellett volna a helyszínre érkezned.
Michael, én…
egy 32 éves, ronda, himlőhelyes, zsidó homokos vagyok,
és ha egy kis időbe telik, amíg összeszedem magam,
és szívok egy kis füvet, hogy legyen merszem
megmutatni a képemet a világnak,
ahhoz rajtam kívül senkinek semmi köze.
És te hogy vagy ma este?
Boldog szülinapot!
- Veled mi történt? - Ne is kérdezd!
A szád kezd kékülni.
Mint aki hóembert cidázott.
Az a műmájer köcsög megütött!
Vigyázz, Emory! Az ilyen beszédre ugrik.
Ki a csaj?
Ki volt eddig?
Ki szeretne lenni?
Ki tudja? Kit érdekel?
A neve Alan McCarthy.
Csak nem a híres egyetemi haver? Ez a meglepetésed nekem, Michael?
Szerintem Alané a meglepetés.
- A szava is elakadt. - Remélem, sokkban van a csaj! Vadállat!
Neki is szülinapja van?
- Ez a te meglepetésed. - Apropó, vadállat.
Tőlem neked, drágám. Hogy tetszik?
Hát, érdekes arca és teste van,
de lelomboz, mert nem képes intelligensen beszélni a művészetről.
Hát nem kár?
- Sosem tudnék egy ilyet szeretni. - Ki tudna?
Én is, meg te is.
Szűzanyám, csodaszép!
Lehet, hogy ostoba, de a tiéd.
Szuper meglepetés az ajándékom. Nagyon örülök neki.
Megcsókolnálak, de nem akarom összevérezni magam.
Nézd a felsőmet!
Hát még ha az arcodat is meglátod!
Gyere, Emory! Rendbe szedünk. Boldog szülinapot, Harold!
Kösz, szívem.
- A felsőmnek annyi! - Válassz egyet tőlem!
Az ott a padlón vikunyagyapjú.
Csak egy újabb szülinap a barátokkal.
Itt egy üveg behűtött Pouilly-Fuissé, külön neked vettem, kölyök!
Minden megbocsátva, cicám! Maradhatsz.
Nem, maradhatsz, de nincs minden megbocsátva. Csirió!
Ki hívta meg a Nagy Őt a születésnapomra?
Nincsenek véletlenek.
És őt ki hívta?
Én voltam.
Neked mindig kell egy mankó, igaz?
Nem megyek el.
Rosszul vagyok. Szerintem hányni fogok.
Mondd még egyszer, és nem kell fogyitablettát szednem.
Csak nyugi! Lassan!
Nem állok készen a közelimre, Mr. DeMille!
És még két hétig nem is fogok.
Úristen! Megint megtámad!
- Beteg. - Igen, fejben.
Drágám, vigyél haza! Ezek őrültek!
Betépek.
- Csatlakozik valaki? - Nagyon köszi, nem.
Kösz, nem.
És te, Tex?
Jó.
Michael, a sütőben hagytam a lasagnát! Majd vedd elő!
Nem mész sehová!
- Most úgysem tudnék enni. - Én farkaséhes vagyok.
- Addig eszem, amíg elájulok. - Mondom, nem mész sehová.
Óvakodj az ellenséges buzitól! Józanon veszélyes. Ha iszik, halálos.
- Nem szabad odafigyelni. - Én éhes vagyok, Em.
Készen állok az Alice B. Toklas-féle ópiumos lasagnádra.
Tényleg?
De örülök! Lehet, hogy tálalom még indulás előtt.
Senki nem megy sehová.
Holnap hihetetlen balszerencse ér.
Jöhet a leszúrt Rittberger.
Én kezdek betépni. Te meg nekem esel, és széttépsz.
- Michael! Van légfrissítő? - Hajrögzítő?
A fejét fogd, ne a haját lődd be!
Légfrissítő!
Ott egy virágillatú flakon a vécén.
Kösz.
Én sebtapaszos dobozban tartom a füvet, a mosdóban.
Úgy hallom, így biztonságos.
Ha jönnek a zsaruk, bezárkózol a mosdóba, és lehúzod a vécén.
Nagyon ravasz.
Jobb, mint ahol eddig tartottam. Az oregánós üvegben, a fűszerpolcon.
Folyton elfelejtettem, az undok anyám meg néha betépett a salátától,
de bejön neki.
Bármikor jön át, még reggel is, rögtön azzal kezdi: „Együnk egy salátát!”
Te az a típus vagy, aki mozgatja a száját olvasás közben,
aki a gőzben megkérdi:
„Elég forró neked?”
Sose használom a gőzt, ha edzőterembe megyek.
Gyúrás után árt. Lelapítja az izmokat.
Miután annyit melóztál, hogy felpumpáld magad?
- Aha. - Igazad van, Harold.
Nem csak a művészetről nem tud társalogni,
még egy mondatot sem képes követni.
De csodaszép.
Természetellenesen természetes szépség.
- Nem mintha ez jelentene valamit. - Nem minden.
Akkor mondd ezt magadnak, amikor csomóban hullik a hajad!
Nem mintha nem volna természetes, hogy idős korban megritkul az ember haja.
A buzik a nőknél is rosszabbul kezelik az életkorukat.
Azt hiszik, 30 után vége az életüknek. A testi szépség nem olyan fontos.
Persze, hogy nem. Hogy is lehetne?
A szemlélőtől függ.
És csak egy máz. Ezt is tedd hozzá!
Nem felejtettem el ezt sem.
Csak egy máz, és mulandó is.
Szörnyen mulandó.
Meddig tart? Legfeljebb 30, 40, 50 évig?
Igen, kár szegény fiú arcáért.
Tragikus!
El van átkozva.
De az ő szépsége hogy lehetne az én lelkemhez fogható?
Ugyan még nem láttam a lelkemet, de anyám rabbijától úgy tudom, dögös.
Én viszont nem találom, pedig úgy megnézném,
és ha tehetném, nyomban eladnám,
cserébe némi mulandó, értelmetlen, csak máz szépségért.
Bocsáss meg neki, Atyám, nem tudja, mit tesz!
Kikészítesz, Michael.
Nem tudod, melyik oldalon állsz. Ha valaki valláspárti, te ellene vagy.
Ha valaki istentagadó, akkor az ellen.
Mondhatjuk, hogy gondjaid vannak e téren.
Se vele, se nélküle.
- Forró étel érkezik! - Hé!
Mondjak valamit? Téged könnyen meg lehetne gyilkolni.
Ebbe a remek biztosításba kapaszkodsz, amit egyháznak hívnak.
Így van, hiszek Istenben.
És ha kiderül, hogy mégsincs, semmi gond.
De ha mégis van, jó vagyok.
Hipokrita Hilda, ez vagy te.
Így van. Velejéig romlott katolikus vagyok,
aki berúg, éjjel bűnben fetreng, aztán reggel misére megy.
Attól függ, mit tartasz bűnnek.
Fogd be a szád, és menj vissza a rohadt konyhába, jó?
Mondj, amit akarsz! Csak ne üss meg!
Nagyobb, mint egy ropi?
Kicsit lefeküdt.
- Milyen szag van a fürdőben? - Jobb.
Korábban hányásszag volt. Most, mintha belehánytak volna a virágágyásba.
A vacsora tálalva!
Mit szeretnél, nagyfiú?
Alan McCarthyt, sok majonézzel.
Em, ez mesésen néz ki!
Jó feleség lennék.
- Mi ez? - Lasagna.
Úgy néz ki, mint a kilapított spagetti húsgombóccal.
Hát, bent volt a gőzben.
- Tényleg? - Jaj, istenem!
„Úgy néz ki, mint a kilapított spagetti húsgombóccal.”
Igen, Harold, irigylésre méltó.
Ellentétben veled, aki oly sokat tud az haute cuisine-ről.
Raconteur, gourmet, troll.
- Finom. - Ha ízlik, egyél!
- Zabálj, addig se beszélsz! - Ellenséges vagy.
- Bort? - Kösz, nem.
Gyerünk, kölyök! Erőltesd le!
Igyál vin ordinaire-t, hogy leöblítsd a nyomott tésztát!
Sommelier, connoisseur, disznó.
Te nem eszel?
Nem, fáj a szám. Valaki nem visz fel egy tányérral Alannek?
A bokszzsákból irgalmas nővér lett.
Ízlik, Hallie?
Másodszor, harmadszor, talán még ötödször is szedek.
Abszolút muszáj fenntartanom a súlyomat.
Abszolút paranoiás vagy abszolút mindentől.
Igen? Akkor mi lenne, ha nem kezdenél bele?
Egész nap éhezel,
hogy egy étkezésnél teletömhesd magad,
aztán sóhajtozol, milyen kövér és ronda vagy,
pedig igazából se kövérebb, se soványabb nem vagy.
- Paranoiás Paula. - Ez remek, Emory!
Konyhatündér Klára. Semmi gond. Anyám, ne is kérdezd!
És ez a patologikus késés, ez egyszerűen őrület!
Ellenséges vagy!
Órákon át állsz a tükör előtt, mielőtt ki mersz lépni az utcára,
és ugyanúgy nézel ki, pedig a jó ég tudja, hányféle kenőcsöt,
krémet és maszkot kentél magadra.
Rossz a bőröm. Mit mondjak erre?
Kinek ne lenne, miután szándékosan,
csipesszel esel neki a pórusaidnak?
Nem csoda, hogy lyukas az arcod, azok után, amit éveken át műveltél magaddal.
A disznóemberek királya.
Igen, sebhelyes az arcod, de nem olyan csúnya.
Ha békén hagynád, nem lenne több heged, mint amennyit eddig ejtettél magadon.
Most azt akarod, hogy megdicsérjelek az őszinteségedért, igaz?
Hogy a legjobb barátom vagy,
aki mindent a szemembe mond, te gyűlölködő koca!
És a tabletták!
Harold úgy gyűjtögette, halmozta,
raktározta az elmúlt év során a barbiturátokat, mint egy rohadt mókus!
Sok száz Nembutal, sok száz Seconal.
Mindezt halála hosszú telére való felkészülésként.
Elárulom neked, Hallie,
hogy ha eljön az ideje, nem lesz hozzá merszed.
Nem mindig olyan, mint a színházban.
Nem minden buzi nyírja ki magát a történet végén.
Lehet, hogy igaz, amit mondasz.
Az idő nyilván eldönti majd,
de közben kihagytál egy részletet.
A kozmetikumok, a gyógyszerek ki vannak fizetve,
a fürdőszoba ki van fizetve,
a csipesz ki van fizetve,
és a tabletták is…
ki vannak fizetve.
Boldog szülinapot
Jesszusom!
Boldog szülinapot
Boldog szülinapot, drága Harold
Boldog szülinapot
Olyan édes vagy!
- Fújd el a gyertyát, kívánj valamit! - Fújd el a gyertyát, Laura!
- Harminckét évesre fiatalodott a csaj! - Atyaég!
- Bontsd ki az ajándékaidat! - Kezdd ezzel!
Ajándékok! Hol az üdvözlőkártya?
Itt.
- Larrytől. - Larry.
Miért a hátuljára raktad?
Mennyei! Imádom, Larry!
- Mi ez? - Enyém a Boardwalk a Monopolyból.
Meleg pop art.
Szuper! Amint hazaértem, kirakom a falra.
- Helyes! - Nem értem. Atlantic Cityben strichelsz?
Mennyit fizettél a srácért?
- Alkalmi vétel volt. - Nem vagyok az! 20 dollárba kerülök!
Mit teszel 20 dollárért?
Ami tőlem telik.
Micsoda csini pulóver!
Köszönöm, Hank!
Visszaviheted, becserélheted.
Nem, szerintem ez…
csini.
- Ki kér tortát? - Mindenki?
Én nem.
Tessék!
Bernard! Isteni!
Ezt nézzétek, ékköves térdvédő!
Monogramos.
Csuda pofa vagy, Bernard!
Köszönöm, Michael.
Mit?
- Szívesen. - Mi az, Harold?
Egy ezüstkeretes fotó róla,
és egy felirat, meg a dátum.
Mi van ráírva?
Valami személyes.
Bernard, mit szólnál, ha beraknánk egy kis zenét?
- Oké. - Táncolhatnékom van.
Gyere, Michael!
Kösz, nem. Csak vezetni tudok.
- Tudlak követni. - Én inkább ülök és iszom.
Gyere, Tex!
Kezdheted!
Baszki!
- Michael! - Segítsetek bepakolni!
Gyorsan! Gyerünk!
Gyere, kölyök!
- Siessetek! - Csukd be az ajtót!
- Gyertek! - Gyorsan!
Gyertek be, bazmeg!
Istenem!
Mindent összevizezek.
Törölköző! Ne vizezd össze a bútort!
- Törölköző! Szárítkozzatok meg! - Jesszus, Michael!
Kösz, Michael!
Táncolunk?
Rettegett Yvonne visszatért.
Üdv, Alan! Jobban vagy?
Ne, Alan, ne!
Ahogy odalent délen mondják, ne siess el ebben a cudar időben!
Nem fogsz taxit kapni.
A kör bezárult.
Lemaradtál a tortáról és az ajándékbontásról,
de mázlid van.
Most jön a játék!
Emberek, itt a játék ideje!
Miért nem engeded elmenni, Michael?
Mehet, ha akar,
de előbb játszunk egy kicsit.
Mi lesz, a filmsztár-póker?
Nem, az túl buzis Alannek. Nem menne jól neki.
Mit játszanál, Michael? Igazmondósat?
- Aranyos, Hallie! - Vagy inkább gyilkosost?
- Arra emlékeztek, ugye? - Nagyon aranyos.
Úgy emlékszem, elég hasonlóak.
Ugyanazok a szabályok: meg kell ölnöd valakit.
- Elmegyek, Mickey! - Maradj!
Engedd elmenni, Michael!
Igazából nem akar.
Különben már rég elment volna, vagy eleve ide se jött volna.
- Mickey! Nem érzem… - A nevem Michael.
Michaelnek hívnak.
Sose szólíts egy Michaelt se „Mickey”-nek!
Mi, Michaelek nagyon idegesek leszünk tőle.
Ha nem hiszed, próbáld ki!
Ne haragudj! Én…
Nem bírok gondolkodni.
Gondolkodni tudsz.
Elmenni nem tudsz.
Olyan, mint egy közúti baleset.
Nem bírod nézni, mégis muszáj.
Ki játszik velem és Alannel? Mindenki?
- Nem szándékozom játszani. - Én sem.
Nem mindenki vesz részt az életben.
Mindig akad olyan, aki a partvonalról nézi.
- Mit játszunk? - Egyszerű:
Mindenkinek fel kell hívni telefonon
azt az embert, akit igazán szeretett.
- Nem játszom. - Dehogynem!
Szeretnéd, ha játszanék?
Szeretném tudni, kit hívsz fel a sok cifra duma után.
Kit hívnál, Hank?
Engem?
Úgy hangzik, zavar támadt az idillben.
De ha mégsem, te biztos kavarsz egy kicsit.
És te kit hívnál fel?
Ne hidd, hogy azt hiszem, engem!
Vagy hogy egy hívás elég lenne. Több kéne.
Három távolsági, és isten tudja, hány helyi.
- Örülök, hogy nem én fizetem. - Csendet!
Ne aggódj! Michael sem fogja kifizetni.
Elmondom a szabályokat. A tárcsázásért egy pont jár.
Ha az illető felveszi, plusz kettő.
Ha más veszi fel, csak egy.
- Ha nem veszik fel, cseszheted. - Ha telefonálsz, már cseszheted.
Ha elmondod a hívott félnek, ki vagy, két pontot kapsz. És aztán…
ha elmondod neki, hogy szereted,
öt bónuszpontot.
Gyűlöletes.
Így akár tíz, akár egy pontot is szerezhetsz.
Vagy akár nullát is, ha ügyesen csinálod.
Hank, eljössz velem?
Hallottátok ezt?
Te ezt nem érted, Alan. Nem lehet.
Te elmehetsz, de én nem.
Ha nem érti, magyarázd el neki!
- Majd én elmagyarázom. - Gondoltam.
Alan, Hank és Larry szeretők.
Nem lakótársak.
- Ágytársak, szeretők. - Michael!
Negyven év felett egy férfinak sincs lakótársa.
Ha nem szeretők, akkor nővérek.
- Hank az, aki 40 felett van. - Te is közelíted.
Hank!
Igen, Alan. Larryvel szeretők vagyunk.
De…
Te nős vagy!
Jesszusom!
Szerintem rosszat mondtál.
Nem imádni való kis gondolat?
Ha egy férfi nős, akkor automatikusan heteroszexuális!
Alan,
Hank biszexuális.
Erős preferenciával.
Akkor hát…
ki kezdi?
- Emory? - Csak tessék, Bernard.
- Nem akarom. - Rajta, hívd Peter Dahlbecket!
- Őt hívnád, nem? - Ki az a Peter Dahlbeck?
A srác Detroitban,
akiknél Bernard anyja mosónő volt
Bernard icipici korától fogva.
Én is dolgoztam nekik,
suli után és nyaranta.
Egész életemben őt szerettem.
De azt se tudta, hogy létezem.
Ráadásul heteró.
Semmi nem történt köztetek?
Végül egy este a medencében összejöttek,
egy részeg buli után.
A megfelelő bor és zene mellett nagyon kevesen nem kíváncsiak rá.
Utána úszni mentünk,
pucéran, csak a holdfény látszott a vízen.
Milyen romantikus!
Másnap reggel pedig tálcán vitted neki a kávét és az aszpirint.
Halálra aggódtam magam, hogy a szemébe kell néznem,
de úgy tett, mintha mi sem történt volna.
Nyilván olyan részeg volt, hogy semmire sem emlékezett.
Fura, hogy működik ez.
És most a tíz pontért hívd fel a hazugot!
Tudod a számot?
Persze, hazaköltözött Grosse Pointe-ra. Most váltak szét a harmadik feleségével.
- NV vagy SZF? - Mi?
Telefonos szleng. „Nem válaszol”, „a szám foglalt”.
Nem volt ideje megtudni.
Rajta, Bernard! Vedd fel azt a telefont!
Fel akarod hívni. Te is tudod, ugye?
Akkor rajta!
Nem hagy nyugodni a kíváncsiság. Rajta, hívd fel!
Csináld!
- Halló! - Egy pont.
Ki beszél?
- Mrs. Dahlbeck! - Egy pont.
Bernard vagyok.
Francine sráca.
Fia, nem sráca.
Remekül, köszönöm.
Mrs. Dahlbeck, Peter otthon van?
Értem.
Baszki!
Nem!
Nem fontos. Én…
Csak el akartam mondani neki…
Hogy szeretem őt…
és mindig is szerettem.
Hogy sajnálattal hallottam a feleségéről.
Nincs pont.
A mama írta meg nekem.
Igen, az. Nagyon. Hát akkor…
Megmondaná neki, hogy hívtam, és azt üzenem…
Hogy…
Sajnálattal hallottam, és remélem, rendbe tudják hozni.
Jó éjt!
Viszonthallásra!
Összesen két pont.
- Rémes. Következő! - Jól vagy, Bernard?
Miért hívtam fel?
Miért tettem meg?
- Hol van a pasas? - Randija van.
Gyerünk, Emory!
Láss neki!
Egy számot szeretnék kérni.
Bronxban.
Egy bizonyos Delbert Bottsét.
Egy bizonyos Delbert Bottsét? Hányan lehetnek ilyen néven?
- Bárcsak ne hívtam volna fel! - Az otthoni számát kérném.
Köszönöm.
Szeretném, ha a tudakozó nem „hölgyem”-nek hívna.
Persze, firkáld csak össze a telefonomat!
Egy kis nyállal lejön.
Mint sok más.
Ki a franc az a Delbert Botts?
Az, akit mindig is szerettem. Azt mondtad, azt kell felhívni, nem?
Így van.
Hogy szerethettél egy ilyen nevű embert?
Bizony, Emory, lehetetlen, hogy egy ilyen nevű embert szerettél!
Nem nézne ki jól egy ültetőkártyán. Igaz, Alan?
Elismerem, a neve nem túl szép,
de ő…
Egyszerűen gyönyörű.
Azóta szeretem, hogy először megláttam
ötödikes koromban,
ő pedig végzős volt.
Aztán elment egyetemre, és mire végzett, én középiskolás voltam.
Belőle…
Fogorvos lett.
Te meg elmentél és kihúzattad vele az összes fogad, mi?
Nem.
Csak fogkő-eltávolításra mentem.
- Nem kellett volna felhívnom. - Befognád, Bernard?
Máshol folytasd ezt az unalmas nyavalygást! Menj!
Emlékszem, közben végig a szemébe néztem.
Folyton az ujjába akartam harapni.
Ez egyszerűen észveszejtő.
- Fallikus Flóra. - Abszolút észveszejtő.
Elmondtam neki, azért kell a szép fogsor,
mert a szalagavató lesz, és én vagyok az iskola dekorfelelőse.
Elmondtam, hogy mennyei tematika lesz,
hogy alufóliából vágok ki csillagokat,
és dróthálóból meg angyalhajból lesznek a felhők.
Csak egy homokos tud igazán szépet összehozni.
Egyszer karácsonykor angyalhaj ment a pólóm alá.
Hogy viszketett!
Rémes lenne, ha ráragadna az ember…
Hallgatok.
Egy Loraine nevű hülye csajjal járt jegyben,
akinek az anyja egy igazi hápé volt.
Ne térj el a tárgytól!
Na, szóval…
Totál készen voltam. Úgy értem, egy roncs.
Nem tudtam enni, aludni, állni, ülni, semmit.
Végül felhívtam, és megkérdeztem, találkozhatnánk-e négyszemközt.
Nyilván nem a legjobb ötlet.
Azt mondta, oké.
Menjek el hozzá.
Olyan ideges voltam, hogy remegett a kezem, rá se tudtam nézni.
Csak…
néztem a semmibe, és kiböktem, miért jöttem.
Hogy szeretném, ha barátok lennénk.
Hogy sose volt olyan barátom, akivel beszélni tudok,
akiben megbízhatok.
Megkérdeztem, barátok lehetünk-e.
Azt felelte, örömmel,
és ha látni akarom, vagy hívni,
bármikor, nyugodtan.
Megrázta a remegő kezemet, én pedig egy felhőn lebegve
távoztam.
Egy saját készítésűn.
Másnap pedig
vettem neki egy aranyozott öngyújtót,
és rávésettem a monogramját.
Egy kártyára azt írtam: „Barátodtól, Emorytól.”
Tizenhét évesen már szórtad az ajándékokat!
Aztán a szalagavató estéjén
hallottam, hogy Loraine meg egy másik lány nevetgélnek.
Del nyilván elmesélte Loraine-nek a látogatásomat és az ajándékot.
Hamarosan mindenki tudott róla a bálon.
Nevettek és poénkodtak rajtam.
Mindenki tudta, hogy bele vagyok zúgva dr. Delbert Bottsba,
és arra kértem, legyünk barátok.
Nem tudták, hogy szeretem őt,
és szeretni fogom
sok évvel azután is, hogy ők már elfelejtették az én vicces kis titkomat.
Hát, nekem ezek után inzulininjekció kell.
- Hívd fel! - Ne hívd, Emory!
Mióta utasítod, mit tegyen?
- Ne hívd fel! Megbánod. Nekem elhiheted! - Mi veszítenivalóm van?
A méltóságod. Az a veszítenivalód.
Meghalok a röhögéstől! Imádom…
Te beszélsz neki a méltóságról,
amikor hagyod, hogy folyton megalázzon,
rabszolgaként ugráltasson!
Ő megteheti, Michael. Én is megtehetem. De te nem.
Ez nem diszkrimináció?
Tőle sem tetszik, és tőlem sem tetszik.
De én magammal teszem,
neki meg hagyom.
Azért, mert ez az egyetlen, ami szerinte egyenlővé teszi őt velem.
Mindketten a rövidebbet húztuk,
de én így is jobban jártam nála, és ezt ő is tudja.
Hagyom neki, hogy ugráltasson, hogy ne érezze magát totál lúzernek.
Milyen figyelmes tőled!
Ez az ő védekezése, Michael.
Neked is megvan a magadé, de az leírhatatlan.
Akartok hallani egy udvarias kis szalonviccet a liberális déli államokból?
Tudjátok, miért van a niggereknek olyan vastag ajkuk?
- Mert folyton így csinálnak… - Jézusom, Michael!
Add ide! Ereszd el, Michael!
Nem muszáj teleköpködnöd a telefonomat, te gyáva kis homi!
Lehet, hogy homi vagyok, de gyáva nem!
Hé, Bernard…
Ne haragudj! Sajnálom. Soha többé nem mondok neked ilyeneket.
- SZF. - Foglalt?
Biztos Loraine beszél az anyjával.
Igen, Delbert elvette Loraine-t.
Bocs, de akkor más jön. Nem tudunk várni!
Te aztán nem vesztegeted az időt!
- Kit hívsz? - Charlie-t.
Nem adom át a helyem. Én jövök, és élek a lehetőséggel.
Ez a beszéd, Emory!
Menj neki a jéghegynek! Nehogy kikerüld! Menj neki, az istenit!
Látványos finálét akarok!
- Hű, de részeg vagyok! - Egy merev részeg királynő!
Bagoly mondja verébre, hogy nagyfejű.
Nem vagyok részeg. Nem látni rajtam, hogy részeg vagyok.
- Én részeg vagyok. - Én is.
- Iszákos. - Kuss, tárcsázz!
Én vagyok az évad iszákosa.
Kicsöng. Már nem foglalt.
- Halló! - Egy pont.
Ki beszél?
Ki?
Dr. Delbert Botts?
Két pont.
Te vagy az, Del?
Senki.
Nem ismersz. Nem emlékszel rám.
Én…
Csak egy barát vagyok.
Egy merev részeg barát.
Halló!
- Letette. - Összesen három pont. Vezetsz.
Azt mondta, téves hívás.
Igaza van. Mi is téves hívásra jöttünk itt össze.
Ez a te bulid, Hallie. Jól érzed magad?
Egyszerűen mesésen.
Na és te? Jól érzed magad, Emory?
Olyan jól érzed magad, mint vártad?
- Én jövök. - Nem, én hívom Charlie-t.
Ne…
Hadd én!
Te hívod Charlie-t?
Ne csináld, Hank!
Én akarom!
Larry!
Csak tessék!
A nevedben hívja Charlie-t?
Charlie mindenki, akikkel megcsalom Hanket.
Akivel megcsalom Hanket.
A postás, a rendőr, a díjbeszedő.
Igen! Imádom mindet,
Hank meg nem hajlandó megérteni, hogy mind kell is nekem.
Nem vagyok nősülős típus. Sosem leszek.
Kit hívsz?
Nem jutott még eszedbe,
hogy talán Hank is ugyanazt teszi a hátad mögött?
Bárcsak így volna! Sokkal könnyebb lenne az élet.
Kit hívsz?
Bárki is, nem ül a telefon mellett.
- Halló! - Biztos a kádban ült.
- Egy pont. - Üzenetet hagynék.
Nincs otthon. Egy pont.
Megmondaná, hogy Hank hívta?
Igen, az.
- Jó estét! Hogy s mint? - Ki a franc az?
Így van. Az üzenet a lakótársamnak, Larrynek szól.
Csak annyi, kerestem…
Az üzenetrögzítő szolgálatunk.
…és azt üzenem, hogy szeretlek.
Hank, elment az eszed?
Jól hallotta. Ezt mondtam. Larrynek üzenem.
Én, Hank, azt, amit az előbb mondtam.
Szeretlek.
Igen, köszönöm.
Összesen hét pont.
Hank, vezetsz! Toronymagasan vezetsz!
Miért, Hank? Miért csináltad ezt?
Mert tényleg szeretem, és nem érdekel, ki tudja.
- Ne mondj ilyet! - Miért ne? Igaz.
Larryért hagytam el a családom.
- Nem akarok hallani róla. - Dehogyisnem!
- Mesélj el neki mindent! - Nem akarom hallani! Undorító!
- Van, aki másik nőért teszi. - Azt megértem. Az normális.
Nem mindig így működik, Alan.
Nem számít, mennyire akarod, és nálam jobban aztán senki nem akarta.
Igazán úgy éreztem, szeretem a feleségemet,
amikor elvettem,
de mindig ott motoszkált valami.
Mindig?
Nem tudom.
Azt hiszem.
Én négyéves korom óta tudom, mi vagyok.
Rólad mindig is mindenki tudta, Emory!
Én is kezdettől fogva tudtam magamról.
Nem tudom, mikor ismertem be magamnak…
de mindig másnak neveztem, vagy tagadtam.
„Jesszus, de berúgtam tegnap este!”
Aztán már nem tudtam magamnak hazudni.
Gondoltam rá, de…
nem tettem semmit.
Az első a nejem utolsó terhessége alatt történt.
Vidéken laktunk, New Haven mellett.
Volt egy konferencia New Yorkban.
A nejemnek nem volt kedve utazni. Egyedül jöttem a városba.
A vonaton elkezdtem gondolkodni róla.
És gondolkodni.
Egész úton nem gondoltam másra.
És 15 perccel az érkezésem után felszedtem egy fickót a Grand Central vécéjében.
Jézusom!
Sosem csináltam ilyet azelőtt.
Halálra voltam rémülve.
Kiderült, hogy kedves fickó.
Soha többé nem láttam.
Fura.
Már a nevére sem emlékszem.
De utána már könnyebben ment.
A gyakorlat teszi a mestert.
Azután valamivel később…
egy partin voltam a nejemmel, és megismertem Larryt.
Akkor kezdődtek az igazi problémáid.
Ez két éve történt.
Miért mindig én vagyok a rosszfiú ebben a darabban, baszki?
Ha épp nem a család szétdúlója vagyok,
akkor a rohadék, akivel lehetetlen együtt élni.
A bűntudat ellenségességbe csap át.
Nem igaz, Michael?
Ess neki csipesszel az arcodnak!
Rohadtul elegem van, hogy mindenki szegény, becsapott Hanket sajnálja!
Larry, mindenki tudja, Hűtlen Helga vagy.
Én sose ígértem semmit!
Nem is szándékozom. Jogom van a szexuális élethez,
nem tartozom elszámolással senkinek, Hanknek se!
És ha ez nem elfogadható, akkor nem élhetünk tovább együtt.
- Számos kapcsolatom van, én ilyen vagyok. - A csélcsap nem feltétlenül meleg.
Nem a melegségre értem, hogy ilyen vagyok. Emory…
nincs olyan csélcsap, mint te.
- Dehogy vagyok csélcsap! - Nem szándékosan, ilyen a természeted!
Miért akarna bárki lefeküdni egy ilyen kis köcsöggel?
- Michael! - Ki hajtana rád?
Megmondom neked! Senki. Vagy aki a vakok intézetéből szökött meg.
Miért hagyod ezt?
A testi szépség nem minden.
Köszönöm, Quasimodo!
Szerintetek milyen érzés a kurva Gestapóval együtt élni?
Levegőt se vehetek, rögtön vallatás jön.
Larry, te jössz!
És annyira elegem van ebből a „fő a hűség, többé ne nézzünk másra”-műsorból!
Nem megy! Ha te meg akarod fogadni, oké. Akkor fogadd meg, és tartsd be!
De ha ezt muszáj megígérni, az szerintem nagyon hamar véget vet egy kapcsolatnak.
Szabadság vagy anál!
Szabadság, bébi!
Kell az embernek. Másképp nem működik.
És akik örök hűséget esküsznek egymásnak, azok hazudnak!
Legalábbis a többség. 90%.
Folyton megcsalják egymást, és hazudnak.
Sajnálom, nem lehetek ilyen. Hank a falnak megy tőle.
De ott a 10%.
Csak úgy van esély rá, ha van valami megegyezés.
Alkalmazkodtam volna.
- Ne már! - Beleegyeztem.
- A feltételeidbe! - Mibe?
Egy édeshármasba.
Sokan hiszik, hogy az a megoldás, de nem az én stílusom.
Én aztán nem akartam!
- Ki javasolta? - Kompromisszum volt!
- Az! - Beleegyeztél!
Semmibe nem egyeztem bele!
Te egyeztél bele a javaslatodba, és közölted: én is!
Nem értem. Mi az a…
Felrúglak!
Édeshármas, bébi! Két ember egy pár, három már édeshármas.
- Van, akinek bejön. - Én nem bírom a csoportterápiát.
Semmi ilyen nem jön be nekem.
Régimódi vagyok.
Jöhet mindenki, de egyesével.
Donald is egy ilyen egyszemélyes mellékvonzalom volt?
Igen.
- Elmondtad neki? - Nem.
Azonnal nyilvánvaló volt, ahogy beléptél.
Mi volt az a ködösítés, hogy láttátok már, de nem ismeritek egymást?
Ne nézz így rám, Hank!
Egész este ezzel a pingvinnel flörtölsz. Biztos azt akarod, hármasban csináljuk.
- Legalább együtt lennénk. - Ezt én nem értem.
Miféle egyezséget akarsz?
Tiszteletet!
Tiszteletet a szabadságunk iránt, hogy ne kelljen hazudni, színlelni!
Hank, a magam módján szeretlek,
de meg kell értened, hogy bár veled akarok élni,
néha lesznek mások is.
Ha ilyen történik, én nem fogom említeni.
De ha megkérdezed, elmondom.
Ott a pont!
Mi?
Kimondta! Azt mondta Hanknek: „szeretlek”.
- Nem hívta fel. - Felhívta.
Csak nem telefonon.
- Nem kap pontot. - Öt pontot kap.
Nem használta a telefont. Semmit nem kap!
Téged hívnak, Hank!
Halló!
Egy pont.
Szia, Hank!
Két pont.
Itt Larry.
Plusz két pont.
Bármit is jelentsen, szeretlek.
Öt bónuszpont.
Én…
Megpróbálom.
Én is.
- Összesen tíz pont. - Larry a nyertes!
Hát, ez nem volt olyan vicces, mint gondoltam.
Még nincs vége.
Te jössz, Alan! Vedd fel a telefont, haver!
- Ne! - Maradj ki ebből!
Nem muszáj, Alan!
Emory, sajnálom
amit tettem.
Felejtsd el!
Bocsásd meg a mi vétkeinket!
Jézusom!
Máris elválaszthatatlanok vagytok?
Kit fogsz felhívni, Alan?
Nem emlékszel senkire?
Azt hiszem, ez lesz az utolsó kör.
Te nem hívsz fel senkit, Michael?
Hogy hívna? Sosem szeretett senkit.
Bárhogy is töröd a fejed Niggernek nehéz lehet
- Állj le, Michael! - De zsidónak még nehezebb
Michael, te aztán elbűvölő házigazda vagy!
Michael nem elbűvölő, Donald.
Michael anti-elbűvölő.
- Várj, mész valahová? - Igen, elnézést.
Lemaradsz a játék végéről!
Ha mázlim van, csak akkor jövök le, ha vége.
Szerinted mi folyik odafent, Alan?
Mit gondolsz, mit csinál Larry és Hank?
Bármit is, senkinek se ártanak vele.
- A saját dolgukkal törődnek. - Te is tedd azt, Harold! Figyelmeztetlek!
Tényleg?
Te figyelmeztetsz engem?
Engem?
Én Harold vagyok.
Az egyetlen, akit nem figyelmeztethetsz, mert mi egy súlycsoport vagyunk.
És nagyon óvatosan bánunk egymással, mert túl jól játsszuk egymás játékát.
Ismerem a játékot, amit játszol.
Nagyon jól ismerem, és jól is játszom.
Te is jól játszod, de mondok valamit!
Én vagyok az egyetlen, aki jobb ebben nálad.
Le tudlak győzni, úgyhogy ne provokálj!
Én figyelmeztetlek téged.
Vicces vagy, Hallie!
Az ember a térdét csapkodja. Ugye, Alan? Mondhatjuk azt is: „Hát nem mókás?”
Mókás egy buzeráns, nem?
Ahogy te mondanád, ferde hajlamú.
Így nevezted Emoryt, nem? Ferde hajlamúnak, hímringyónak.
Micsoda antik szókincsed van!
Meglep, hogy nem „szodomitának" vagy „pederasztának”.
Hadd frissítsem fel a szótáradat!
Halottad már azt a kifejezést, hogy „Titkos Ilona”? Tudod, mit jelent?
Tudod, mit jelent az „előbújás”?
Ha arra utalsz, homoszexuális vagyok, annyit mondhatok, tévedsz.
Valóban?
És mi van Justin Stuarttal?
Mi van vele?
Szerelmes voltál belé, az van.
És őt fogod felhívni.
Justinnal jó barátok voltunk. Semmi több.
Justin szerint szenvedélyes barátság volt.
Ezt hogy érted?
Az egyetemen többször lefeküdtél vele.
- Ez nem igaz. - Többször.
Egyszer: fiatalság. Kétszer: talán múló szeszély.
Többször: tetszik a dolog.
- Ez nem igaz! - De igen!
Mert Justin Stuart homoszexuális!
Néha New Yorkba jön bulizni, és felhív.
Elvittem bulikba.
Larrynek egyszer megvolt, nekem pedig mindent elmesélt rólad.
Akkor hazudott neked.
Justin megszállottja voltál!
Semmi másról nem beszéltél.
Ma ugyanezt kezdted el csinálni Hankkel.
„Milyen vonzó férfi.” A sok átlátszó duma.
- Azt mondtam, vonzó. Ennyit. - Hányszor kell még elmondanod?
Hányszor mondtad el ezt Justinról?
Hogy milyen jól teniszezik, milyen jól táncol,
milyen jó a teste, milyen okos,
milyen szórakoztató, hogy bomlanak utána a lányok,
milyen jó barátok vagytok.
Közeli, jó barátok voltunk. Ennyi.
Nyilvánvaló volt!
És amikor Fran füle hallatára csináltad, kínos volt.
- Biztos, hogy ő is gyanítja. - Justin hazudott.
Ha ezt mondta, hazudott.
Bármit képes lenne mondani rólam, hogy bosszút álljon.
- Nem tudta elviselni, hogy ejtettem. - Azért vetettél véget a barátságnak,
mert nem tudtad elviselni az igazságot.
Továbbra is lefeküdtél volna Justinnal, ha ő is hazudik önmagának, ahogy te.
És mindketten lányokkal randiztatok, és férfinak neveztétek magatokat,
állítottátok, „jóbarátok” vagytok,
de Justin végül őszinte volt, és te nem tudtad ezt elviselni.
- Nem tudtad, és ezért… - Nem.
…tönkretetted a barátságot, és a barátodat is.
- Nem! - De igen!
Justin sosem értette, mi rosszat tett, hogy ejtetted.
- Magát okolta. - Nem.
De igen, míg végül rájött, ki ő valójában.
- És mi. - Nem!
De a mai napig emlékszik arra, ahogy bántál vele.
- Hogy megsebezted. - Nem!
Felveszed ezt a telefont, és felhívod Justint!
Nem.
Hívd fel, és kérj tőle bocsánatot!
Elmondod neki, amit évekkel ezelőtt kellett volna.
- Hazudott. Egy szó sem igaz! - Hívd fel!
Rendben, tárcsázom én.
Milyen segítőkész vagy!
Add ide!
Halló!
Egy pont.
Alan vagyok.
Két pont.
- Igen. Én vagyok. - Justin az?
Meglepettnek hangzol.
Remélem is, ennyi idő után! Plusz két pont.
New Yorkban vagyok.
Igen, én…
Csak azért hívtalak…
hogy elmondjam…
Szeretlek. Az istenit neki, szeretlek!
Szeretlek!
A tiéd a bónusz, az istenit neki! Tíz pont! Megnyerted!
- Szeretlek, és kérlek, bocsáss meg! - Add ide!
Justin, hallottad, mit mondott ez a rohadék?
Fran!
Dehogy, persze, hogy tudtam, hogy te vagy!
Hogy vagy?
Igen.
Igen, mindent elmondott.
Nem, ne köszönd!
Kérlek! Kérlek, ne köszönd!
Visszaadom neki.
Puszilom a gyerekeket.
Drágám, az első géppel jövök!
Én is sajnálom.
Nagyon szeretlek.
Köszönöm, Michael.
Ki győzött?
Döntetlen lett.
Most én jövök.
Akár kész vagy, akár nem, Michael, mondom.
Szomorú…
és szánalmas ember vagy.
Homoszexuális, aki nem akar az lenni,
de nem tehetsz semmit, hogy változtass ezen.
Sem a sok imával,
sem a sok drága terápiával a még hátralevő éveidben.
Még az is lehet, hogy egy nap megtudjuk, milyen heteroszexuális életet élni,
ha elég kétségbeesetten akarjuk,
ha olyan buzgalommal kergetjük, mint amivel te megsemmisítesz másokat.
De te is mindig homoszexuális maradsz.
Mindig, Michael.
Mindig.
A halálod napjáig.
Barátaim…
köszönöm a klassz bulit és a szuper ajándékokat!
Pont erre volt szükségem.
Bernard, köszönöm!
Hazaviszed, ugye?
Ne aggódj miatta! Mindent intézek.
Jó volt látni, Donald.
Jó éjt, Harold!
- Majd találkozunk. - Aha.
Mondjuk Sávuot után egy évvel?
Gyere, Tex! Menjünk hozzám!
Jó vagy az ágyban?
Próbálok egy kis érzelmet is mutatni.
Úgy nem érzem magam akkora ribancnak.
Michael, kösz a sok nevetést!
Holnap hívlak.
Gyere, Bernard! Ideje hazamenni.
De súlyos egyéniség vagy!
Miért telefonáltam?
- Miért? - Te, Michael, köszi.
- Jó éjt, Donald! - Jó éjt, Emory!
Elviszlek kávézni, és minden rendben lesz.
Óvatosan!
Donald!
- Donald! - Michael?
- Úristen, mit tettem? - Jesszus, Michael!
- Úristen! - Michael, én…
Jaj, ne!
- Hé! - Istenem, Donald! Úristen, ne!
- Hozok vizet. Tessék! - Istenem, mit tettem!
- Hagyd abba! - Jézusom!
Adok neked egy váliumot.
- Ne gyógyszert és alkoholt! Meghalok! - Én nem…
Tessék, vedd be! Megijesztesz.
Ne sírj! Vedd be!
Gyere ide, Michael!
- Gyere ide, Michael! - Szállj le rólam!
Jézusom!
Na!
Semmi baj.
Jól van.
Hé, semmi baj!
Ki is mondta mindig azt:
„Mutass egy boldog homoszexuálist, én megmutatom neked egy meleg hulláját”?
Nem tudom.
Ki mondogatta ezt mindig?
Bárcsak ne gyűlölnénk ennyire magunkat!
Ez itt a lényeg, tudod?
Ha képesek lennénk…
Megtanulni nem gyűlölni önmagunkat…
ilyen nagyon.
Igen, tudom.
Tudom.
Oké.
A pszichológusod amúgy egy kuruzsló.
- Korábban azt mondtad, egy pöcs. - Így van. Kuruzsló pöcs.
- Pöcs kuruzsló. Ahogy tetszik. - Jó.
Haroldnak igaza volt.
Sosem fogsz megváltozni.
Szerinted nem lehetne egyszerűen lehúzni ezt a helyet a vécén?
Mennyi az idő?
Korán van.
Hová mész?
A hálószoba foglalt,
és még úgysem akarok aludni.
Kiszellőztetem a fejem.
Ha most lefeküdnék aludni, ébredéskor gumiszobába kellene zárni.
Persze ott lenne a helyem.
A Szent Malakiásban van éjféli mise, a színházi emberek oda járnak.
Átsétálok, még elérem.
Hát, akkor imádkozz értem!
Talán elmennek, mire visszaérek.
Akkor jövő szombaton?
Ha nincs más programod.
Nincs.
- Michael! - Mi az?
Elmondta, miért sírt a telefonban?
Nem.
Biztos azért, mert elhagyta Frant.
Vagy valami más miatt, és meggondolta magát.
Lehet.
Vajon miért hagyta el Frant?
Ahogy apám fogalmazott, amikor meghalt a karomban:
„Semmit nem értek az egészből.
Soha nem értettem.”
Kapcsold le a villanyt, ha elmész!
Mi az?
KÉSZÜLT MART CROWLEY A FIÚK A CSAPATBAN C. SZÍNDARABJA ÉS FILMJE ALAPJÁN
A FILMET MART CROWLEY EMLÉKÉNEK AJÁNLJUK
A feliratot fordította: Csonka Ágnes