NETFLIX PRESENTERAR
Kom igen.
Skitstövel!
Beklagar det där.
BARNFÖRBJUDET - LIVE - NAKET
Jag kommer!
Hallå.
Jäklar. Gud!
Hallå! Men jösses.
Vad rekommenderar du för ett katatoniskt anfall i ett p-garage?
-Jag… Fråga din läkare. -Det är därför jag ringer. Han ställde in.
Får jag komma över?
Donald, du är en och en halv dag tidig. Jag kom nyss hem.
Jag är inte redo än. Varför ställde han in?
-Han var för sjuk, sa han. -Sa du inte att du är sjukare än han?
Det vet han redan.
-Okej, kom över, men ta med en påse is. -Lämpa inte över nåt ansvar på mig.
Jag orkar inte med nåt tyngre än väganvisning till din våning.
Om du vill ha en kall martini, får du orka med is.
-Jag orkar med is. -Och skynda på.
Jag måste gå.
Jag sa hej till en gammal vän.
Vad är det?
10th and Broadway, tack.
Jag kommer! Jösses.
-Hur kom du in i huset? -Ytterdörren var öppen.
-En drink? -Inte förrän jag har fått duscha.
Jag vill att nåt ska funka idag.
Jag ska försöka slappna av och njuta av nånting.
Är du nere på grund av läkaren?
Jösses, nej. Jag var deppad långt innan jag kom dit.
Det här muntrar upp dig. Jag shoppade idag och köpte en massa godsaker. Titta.
-Sandelträtvål. -Jag mår redan bättre.
Vad har vi här?
Din egen tandborste, för jag är utled på att du använder min.
-Hur tror du att jag känner? -Du har haft värre i munnen.
En sak till åt dig, nåt som kallas "Control".
Märk väl att det inte står "hårsprej". Bara "Control" och orden "för män"
skrivet typ 37 gånger på den jäkla sprejburken.
Det kallas Manlighetsförsäkring.
Det är ändå hårsprej, om de så kallar det "stake".
På din egen hylla, som ska bära titeln "Donalds lördagskvällslavemang".
Stannar du över natten?
Nix, jag kör hem.
Jag får fortfarande klåda när jag är i stan för länge.
Den skiten borde ha avbokat. Tänk om du hade kört hit i onödan?
Varför kallar du honom en skit?
Vilken analytiker tar emot en patient i två timmar en lördagskväll?
Han föredrar lediga måndagar, helt enkelt.
Jobbar han sena lördagar och är ledig måndagar?
Är han psykiater eller hårfrisör?
Både och faktiskt. Han skrynklar min hjärna och kammar till mig.
Förresten måste jag ju komma till stan för en födelsedagsfest, eller hur?
Måste du påminna mig?
Om det är nåt jag inte orkar med
är det fem gapiga fjollor som sjunger "Har den äran".
-Vilka kommer? -Du känner nog alla.
Det är samma gamla trötta fikusar som du har sett sen dag ett.
Fast vet du vad?
Det blir faktiskt sju med Harold, dig och mig.
Är jag en gapig fjolla eller en trött fikus?
Ursäkta, då.
Det blir sex trötta, gapiga fjollfikusar och en ängslig bög.
Jag ska strax flytta på mig. Jag ska bara göra en sak till.
Kirurgi? Så tidigt på kvällen?
Çitta.
Det är franska med cedilj.
Jag måste kamma mitt hår för 37:e gången.
Hår, det är singularis.
Mitt hår faller till golvet, utan överdrift.
Du är helt paranoid. Du har gott om hår.
Nej, det du ser framför dig är ett mästerverk i bedrägeri.
Mitt hårfäste börjar typ här.
Allt det här är kammat framåt.
Titta.
Inte bra, eller hur?
Inte jättebra.
Det kallas att bli gammal.
Nåja, en fördel med att masturbera är att man inte behöver göra sig fin.
Så vad är du deppad över? Frånsett allt det vanliga?
Jag vill inte prata om det.
Nåja, Donald, om du inte vill berätta, hur kan vi ha ett samtal på djupet?
En varm, givande, meningsfull vänskap.
Skit på dig.
Idag insåg jag att jag uppfostrades till att misslyckas. Jag blev upplärd.
Jösses. Så trött analytikern måste bli
på att höra hur mamma och pappa gjorde sin älskling till fikus.
Det är mer än det nu.
Idag började jag inse hur några av de andra pusselbitarna rör dem.
Mitt neurotiska tvångsbeteende att inte lyckas.
Jag inser att det var när jag misslyckades som Evelyn älskade mig mest.
För det störde Walt, som krävde perfektion.
Jag misslyckades med flit för att få kärlek.
Misslyckande är det enda som känns hemtamt för jag fick lära mig det hemma.
Nej.
Vad är tristare än en fjolla som imiterar Judy Garland?
En fjolla som imiterar Bette Davis.
Var köpte du tröjan?
En smart liten butik på högra banken, Hermès.
Jag jobbar häcken av mig
för ynka 45 dollar veckan och skrubbar golv,
och du trippar omkring och slänger kashmirtröjor på det.
Den på golvet är vikunjaull.
Jag ber om ursäkt.
Du kan skaffa nåt annat jobb.
Ingen tvingar dig att vara skurgumma.
Det är, så att säga, din neuros.
Jag som trodde att jag föddes till det.
Och förresten, att jag bär dyra kläder betyder inte att de är betalda.
Det är, så att säga, din neuros.
Men tack vare filmindustrin har din neuros stil.
Det krävs stil för att slösa bort ens arbetslöshetsersättning på Joe Allen.
Vad är tjusigt med att ha skulder upp över öronen?
Det enda smarta är mina fyndiga sätt att undvika inkasseraren.
Ja, när jag tänker på saken
är det såna som du som ger bögar dåligt rykte.
Och du, Donald, är en heder för de homosexuella.
Du är en pålitlig, flitig, golvskurande bög som betalar räkningarna
och inte har skulder.
Jag är en mönsterbög.
Du tycker att jag är smart
som har flängt mellan Beverly Hills, Rom, Acapulco och Amsterdam
och haft en massa engångsligg och köpt flådiga kläder samtidigt.
Jag ska tala om för dig att den enda platsen
där jag verkligen kände mig lycklig, var på det jädra planet.
Spring, ta betalt.
Spring, köp, låna, tjäna, spendera.
Spring, slösa, tigg.
Spring…
Slösa…
…slösa.
Och varför?
Finis. Applåder.
-Du. -Sluta. Du behöver inte.
Du, kom igen.
Inget går upp emot självömkan, eller hur?
Ingenting.
Okej.
Jag älskar billiga känsloyttringar.
Backstage, Funny Girl.
-Hej, det är Alan. -Alan?
Herregud.
Alan, helt otroligt. Hur mår du? Var är du?
Jag är här… i affärer.
Har du nåt för dig ikväll?
Jag är upptagen ikväll. Ikväll funkar inte för mig.
Jag är också upptagen, jag tänkte bara komma förbi på en drink.
Vadå, du menar nu?
Alan, gamle vän, lyssna.
En vän fyller år, och jag har bjudit hem några.
Beklagar att jag inte kan bjuda dig också. Det…
Det skulle inte funka, du vet.
Och jag vill ogärna träffa dig i bara tio minuter.
Mickey, snälla?
Alan?
-Mickey? -Alan…
-Vad är på tok? -Jag måste träffa dig genast.
Okej, Alan, kom över.
Nej, det är helt okej. Kom över och ta en snabb drink.
-Men skynda på. -Samma gamla adress?
-Ja. -Okej.
Nå…
-Är jag bedövande fin? -Bedövande.
Du ser för jävlig ut, men jag är bedövad.
Värst vad du är sur. Var är min drink?
Jag gjorde ingen. Min gamla rumskompis från Georgetown ringde.
-Alan, nånting? -McCarthy.
Han kom hit från Washington i affärer eller nåt och är på väg hit.
Hoppas han kan "Har den äran idag".
Hör på, rövhål. Vad skulle jag göra? Han är hetero.
Vad skulle han tycka om dårarna jag har bjudit hit?
Jösses, vad gott.
Han bröt ihop i telefon.
Han började gråta, och det är inte likt honom.
Alan är så samlad att han inte skulle visa känslor ens vid en flygolycka.
Vad ska jag göra?
Skäms du plötsligt för dina vänner?
Donald, du är den enda som jag verkligen skäms för.
En del har högre standard än du och jag.
Och om vi inte känns vid dem,
är vi lika reaktionära och trångsynta som vi tycker att de är.
Vet du vad du är? Du är en äkta person.
Tack. Skit på dig.
Lite krabba?
Nej, tack.
Hur kunde du vara vän med en sån tråkmåns?
Tro det eller ej, det fanns en tid i mitt liv
då jag inte talade om för alla att jag var bög.
Det måste ha varit innan talat språk ersatte teckenspråk.
Håna mig inte för det. Jag kom inte ut förrän efter college.
Jag vill minnas att vi möttes på en gaybar på Third Avenue under ditt andra år.
Fitta.
Äntligen säger du det.
Vänta inte uppe på mig.
Hej, raringen.
-Vad fin du är. -Alltid.
-Hej, Emory. -Hej.
Jag avskyr att komma mellan er två så här.
Det är du ensam om.
Det här ska bli kul.
Toppen.
Det var bara regnet som fattades.
-Lite mer sodavatten? -Va?
Du har bara sodavatten i glaset.
Jag har kollat dig flera lördagar nu.
-Du har slutat dricka, eller hur? -Och röka.
-Sen hur länge? -Fem veckor.
-Fantastiskt. -Jag fann Gud.
-Fantastiskt. För dig. -Eller är Gud död?
Jag märkte alltid när du började bli påverkad.
Jag blev fientlig.
Vad fick dig att sluta? Analytikern?
Han spelade verkligen in.
Jag orkade inte med fler morgonen efter ick-anfall.
Vadå?
Ick! Ångest, avgrundsdjupa skuldkänslor.
När man vaknar och säger: "Gud! Vad gjorde jag igår kväll?"
Eller hur?
Och så kampen för att överleva till lunchtid,
då man tar en dubbel Bloody Mary. Om man väntar så länge.
Sen är man halvfull igen och oduglig resten av eftermiddagen.
Så man håller ut till cocktaildags.
Sen är man redo för vad kvällen bjuder på, förhoppningsvis ett nytt party,
och sen blir det samma gamla visa igen.
Jag har varit i den där karusellen länge nog
och om jag inte kliver av dör jag av centrifugalkraften.
Collegegossen är äntligen här.
Donald, hör på mig.
Förolämpa mig inte genom att undervisa mig om socialt beteende.
Jag lovar att sitta brett med benen och tala med djup röst.
Donald, du är en tvättäkta fitta.
Okej. Det här är en razzia.
Alla är arresterade.
Hej, raring. Gryt-Greta här. Åh, fråga inte.
Hej, Emory. Kom in, du kan ställa den i köket.
-Hej. -Vem är denna exotiska kvinna?
Du gick upp i rök! Var har du dolt dina väna anletsdrag?
Jag bor inte i stan längre.
Jag tar de där. Emory, var är din present?
Den kommer senare.
Larry.
Larry. Larry!
-Vadå? -Ge Michael presenten.
Här.
Högre, så min mamma i Philadelphia hör.
-Du stod som i trans. -Jaså?
-Ni känner väl Donald? -Visst. Kul att se dig.
-Hej. -Kul att träffas.
-Ursäkta. Jag trodde att ni hade träffats. -Vi har inte precis träffats, men vi har…
-Hej. -Hej.
Men ni har vadå?
Sett varandra tidigare.
Det låter mysko.
-Ni har inte träffats, men setts. -Sa jag på fel sätt?
-De kommer ha sitt första gräl. -Det första sen taxin.
-Var hittade du den sopan? -Utanför, lutad mot en lyktstolpe.
Med en orkidé bakom örat och en massa utsmetat läppstift.
-Precis som Maria Montez. -Lägg av.
Vad har du mot Maria? Hon var en fin kvinna.
Vänta ett tag. Hör på.
En gammal collegevän är i stan,
och han kommer förbi på en snabb drink,
men han är hetero, så…
Hetero? Om det är den jag träffade, är han verkligen bög.
Nej, du träffade Justin Stuart.
Jag minns inte nån Justin Stuart.
-Nej, för jag mötte honom. -Det här är nån annan.
Ja, Alan McCarthy, en väldigt närstående total främling.
Jag bryr mig egentligen inte vad han tycker om mig.
Men han är inte redo för det, och kommer aldrig att bli det.
-Det förstår du väl, Hank? -Visst.
Tror du att han inte vet?
Om han har anat nåt, har han aldrig visat det.
Är han lobotomerad, eller?
Jag var jätteförsiktig i college, och är det än när jag träffar honom.
-Vet inte varför, men det är jag. -Galet.
Jag var precis som Alan när jag gick i college.
Jag dejtade massor av tjejer.
Jag bar aldrig nåt annat än tillknäppta snobbkläder
och jättetunga läderskor.
-Ta inte illa upp. -Ingen fara.
Jag var väldigt manlig, och tyckte inte att jag ljög för mig själv.
Jag trodde att jag var hetero.
Jag vet att jag inte kom ut förrän efter college.
-Och alla helger under terminerna? -Jag hade inte kommit ut.
Jag var fast i "oj vad jag var full igår"-syndromet.
"Jag var så full igår kväll att jag inte minns nånting."
-Precis så. -Du kände skuld, för du är katolik.
-Bara därför. -Inte sant.
Oj vad jag var full igår kväll-syndromet korsar religionsgränser,
fast mormonerna är överrepresenterade.
Vem måste jag knulla för att få en drink här?
Kan du inte sitta still lite?
Vi lyckades alla rättfärdiga våra handlingar på den tiden.
Senare fick jag veta att Justin Stuart, min närmaste vän…
-Frånsett Alan McCarthy. -Lägg av. Han gjorde likadant.
Fast Justin åkte till Boston på helgerna.
I "oj vad jag var full igår kväll" -syndromet är man verkligen full.
Den delen stämmer. Men man minns faktiskt allting.
Många killar måste bli fulla för att kunna ha sex.
Sägs det.
Donald…
Du kanske minns att vår första gång ihop var jag så full att jag knappt kunde stå.
Du var så full att du knappt fick upp den.
-Jag var så full, jag minns inte. -Skitsnack. Du minns.
Jösses. Nu kommer Alan.
Gör mig en tjänst, allihop. Ta det coolt när han är här.
Allt för en syster, Mary.
Emory, nej!
Ursäkta, men det är precis det jag menar.
-Inget sånt där. -Förlåt.
Kommer Giants att vinna titeln i år?
Ja, för fan.
-Hej, Bernard. -Hej, vännen.
Jag tar de här. Alla är där ute. Lägg din present där.
Det var bara en dam till!
-Och inte den röda heller. -Det är spader dam!
Har nån sagt hur fin du skulle vara i en hammock,
omgiven av bambupersienner, takfläktar och tropiska ormbunkar?
Vilken bög du är. Du tar priset. Upp!
-Vem skulle fixa tårtan? -Jag. Den levereras hit.
Hur många ljus bad du om, 80?
Alan, det låter för mycket. Jag byter telefon.
-Har tårtan kommit? -Nej.
-Oj. Får jag ringa? -Ja.
Hör på, allihop, det finns krabba där ute. Ta för er.
Numret till Marseilles Bakery i Manhattan, tack.
-Är alla redo för en drink? -Ja!
Redo? Jag är er barbröstade cocktailservitris.
Låt oss slippa se dina hängbröst.
Vad vill ni ha?
-Finns det öl? -I kylen.
-Jag hämtar. -Öl?
-Vem dricker öl före middagen? -Öldrickare.
Hur kan en känslig konstnär som du leva med en sån okänslig tjur?
Det går inte.
Håll tummarna.
Alan, var inte dum. Du behöver inte be om ursäkt.
Men jag känner mig så dum.
Jag skulle kunna skjuta mig för mitt beteende.
Du, det är lika bra. Jag har gäster.
Det passar inte att prata.
Men om vi skulle äta lunch imorgon?
Visst. Vi kan ses på Oak Room vid ettiden.
Det låter perfekt.
Och, Michael, kan du bara glömma den här kvällen?
Inte låtsas om den?
Alan, den är glömd.
-Då ses vi imorgon? -Bra.
Ja, baby! Kör på!
Ett trumslag och deras ögon glittrar som Cartier.
Hemskt.
Oj, tack, Bernard.
-Nu har du för hela sommaren. -Skojar du? Det räcker två dagar åt honom.
Jaha, han kommer inte.
-Vissa äter, andra dricker och knarkar. -Jag läser.
Ja, och läser och läser…
Dina ögon vänder sig inåt när du ser bokomslag.
Fast han är en konstruktiv eskapist.
Sant. Vad gör jag? Jag flyger.
Nej, det gör jag inte längre, för jag har inte råd.
Jag går till bastuklubben. Inget mer.
Jag ska göra båda. Jag ska till västkusten.
Till den där åsnan i Tijuana?
Jag ska till San Francisco på välförtjänt semester.
På Badklubben,
och jag stannar där tills de tillkännager TWA:s start en vecka senare.
-Du lär dig aldrig att hålla dig borta. -Bernard…
Senast Emily bastade kom en stor hårig typ in.
Emory sa: "Jag bara vilar."
Den håriga typen sa: "Jag bara arresterar."
-Det var sedlighetspolisen. -Emory!
Måste du berätta allt? Tack, raring.
Bor du med dina föräldrar?
Ja, men det är okej, de är gay.
Var det kul, Hank?
Vart blev Alan av?
Han fick plötsligt sån ånger över att han bröt ihop i telefon.
Han bad om ursäkt hela tiden.
Han gjorde helt om och blev den gamla Alan inför mina ögon.
-Öron. -Öron.
Krabborna blev tydligen ingen hit. Jag vet inte vad alla har emot krabbor.
Ibland påminner du om kinesisk vattentortyr.
Nej, jag tar tillbaka det.
Ibland påminner du om oupphörlig kinesisk vattentortyr.
Slyna.
-Undrar var Harold är. -Ja, var är den frysta frukten?
Emory kallar Harold för den frysta frukten för att han var skridskoproffs.
Han är här och ser tuff ut.
Om din mor såg dig nu, skulle hon få slag.
Har du en kamera?
Gud, det är lagens långa arm. En meter isär.
Det är nog Harold.
Nej, det är budet från bageriet.
-Skönt. -Fråga om han har korsbullar med sig!
Lägg av, Emory.
Man kan inte ta ut henne offentligt.
Du påminner om en gammal skolfröken.
-Du påminner om en kycklingvinge. -Det är nog en komplimang.
God kväll.
Bernard, minns du hur vi gjorde på Fire Island?
Det var så länge sen, jag har nog glömt.
Jag minns.
-Baby, följ mig. -Vad är det?
-Så här, sväng, sväng. Upp, upp. -Ja.
Mjölka kon…
Du måste svänga. Var med.
-Titta, det är Geriatriska Rockettes! -Nu kör vi.
-Kom igen, Donald. -Nej, jösses.
-För fasen, Hank! -Varför…
Jag… Du sa ju att du inte skulle komma.
Förlåt mig.
Vi bara larvade oss.
Jag ringde från en telefonkiosk runt hörnet.
Min middag är i närheten.
Emory visade oss en fånig dans.
Jag gick förbi och porten var öppen.
Det här är Emory.
Det här är Alan McCarthy.
Och, Alan, här har vi Larry, Bernard, Donald, Emory och Hank.
-Trevligt. -Hej.
-En drink? -Nej tack. Jag kan inte stanna länge.
Stanna, nu när du är här. Vad vill du ha?
-Scotch, tack. -Scotch.
-Jag fixar det. -Tack.
Jag är visst den enda öldrickaren.
-Vem fyller år? -Harold.
-Harold? -Han är inte här.
Hon har aldrig varit i tid…
Han… har aldrig varit i tid i hela livet.
Hank, Alan är från Washington. Vi gick på college ihop, Georgetown.
Ja.
Fascinerande.
Om den är för stark kan jag hälla i vatten.
Det är bra, tack.
-Har du statligt jobb? -Nej, jag är advokat.
-Och du? -Jag är lärare.
Jag trodde att du var idrottsman.
Du ser ut att utöva sport.
Jag är inget proffs, men jag spelade basket i college.
-Och mycket tennis. -Jag med.
-Kul sport. Ja. -Ja, verkligen.
-Vad undervisar du? -Matte.
-Matte? -Ja.
Matte.
Man får lust att springa iväg och köpa räknesticka, va?
Emory, hjälp mig i köket. Du är utvald. Kom.
-Som vanligt. -Du är född till kökshjälp.
Sa Afrikas drottning. Kom och fläkta mig medan jag gör dressing.
Den här vägen, Emory.
Vi sätter oss.
-Visst. -Ja.
Förlåt att jag stövlar in så här.
Det är okej.
-Hur mår du? -Bra, tack. Och du?
Är du gift?
-Va? -Jag ser att du är gift.
Ja, Hank är gift. Donald, fixa lite is.
-Har du barn? -Ja, två. Pojke, nio, flicka, sju.
Du skulle se min pojke spela tennis. Han utklassar mig.
-Jag har två flickor. -Fint.
-Hur mår flickorna, Alan? -Jättebra.
-Jaha? -De är nåt alldeles extra.
Jag är galen i dem.
-Hur länge har du varit gift? -I nio år.
-Kan du fatta det, Mickey? -Nej.
Mickey dejtade min fru när vi pluggade.
Kan ni fatta det?
Jösses. Förlåt.
Bor ni i stan?
Ja, det gör vi.
Jag ligger i skilsmässa.
-Larry och jag är rumskompisar just nu. -Just det.
Jag beklagar. Jag menar…
Nej, jag förstår.
-Jag vill nog ha en till. -Visst. Förlåt mig.
Kan jag hjälpa dig?
Jag hittar inte whiskyn.
Du håller i den.
Så dumt av mig.
-Låt mig hjälpa dig. -Tack.
-Var i helsike kan Harold vara? -Han är jämt sen.
Han är ju så neurotisk när han ska gå ut. Det tar honom timtals.
-Varför? -Varför vadå?
Varför tar det Harold timtals att bli färdig?
För att hon är en sjuk dam.
-Alan, vi kan väl gå upp och prata? -Jag ska bara dricka upp och gå.
Kom igen. Ta med drinken.
-Den är urdrucken. -Här.
-Ursäkta. Vi är strax tillbaka. -Han är kvar då.
-Den här vägen, Alan. -Okej.
-Vad ska det där betyda? -Vilket då?
Du vet.
-Vill du ha en öl till? -Nej.
Du är svartsjuk, va?
Jag är Larry.
Du är svartsjuk.
Nå, Donald, var har du hållit hus? Jag har inte sett dig på länge.
Alan…
…jag vill förklara en sak om ikväll.
Vadå förklara? Ibland kan man inte bjuda in alla till varje party.
En del tar det personligt, inte jag.
Förlåt att jag bjöd in mig själv.
Det var inte det jag menade.
Dina vänner verkar vara trevliga killar.
Hank är verkligen snygg.
Ja, det är han.
-Vad heter hans rumskompis? -Larry.
Vad gör han?
Han är reklamtecknare.
Jag gillade Donald också.
Den enda jag inte gillade så mycket var…
Vad hette han? Emory?
Ja, Emory.
Jag orkar inte med sånt prat. Det stör mig.
Vadå för prat, Alan?
Du vet, hans… sinne för humor, antar jag.
Han kan verkligen vara rolig ibland.
Tja, om man är road av sånt. Men han verkar…
…vara en sån jädra fjolla.
Förlåt att jag sa det. Jag menade det inte.
Så hemskt att säga det om nån.
Men du vet vad jag menar.
Medge att han är feminin.
-Lite grann. -Lite grann?
Han är som en brunstig fjäril.
Inte konstigt att han lärde er att dansa.
Han ville nog dansa med dig.
Kom igen. Du känner väl mig.
Du vet vad jag tycker. Ditt privatliv är din sak.
Nej, det vet jag inte, Alan.
Jag…
Folk får göra vad de vill, bara de inte tvingar på det på alla andra.
Varför grät du i telefon?
Jag kan bara be om ursäkt för att jag gjorde…
…mig till ett åtlöje.
Du måste ha varit upprörd, för du sa det och att du måste träffa mig.
-Michael. -Problem mellan dig och Fran?
-Du, jag måste gå. -Vad gör du i New York?
-Jag är sen till middagen. -Vilken middag?
-Är det där toan? -Ja.
Ursäkta mig.
Vad pågår här? Mary, fråga inte.
Hank, kom och gör oss sällskap.
Intressant förslag. Vems idé är det?
Min.
Han menar i samtalet.
Var är resten av vinglasen?
Jag jobbar så fort jag kan.
-Skål. -Skit på dig.
Skit på min skål?
-Var är herrn? -På herrtoan.
Om ni kan vänta i fem minuter till, han ska strax gå.
Äntligen.
Har den äran idag
Har den äran, kära Harold Har den äran idag
Vem fan är du?
Hon är min present till Harold, och hon är tidig,
och det där är inte ens Harold, idiot!
Den som öppnade, sa du.
Men inte förrän vid midnatt. Han ska vara en midnight cowboy.
Han verkar tagen ur en lågbudgetproduktion av Oklahoma!
Inte förrän vid midnatt, och sjung för rätt person.
Jag sa ju att Harold har jättelockigt svart hår.
Han här är nästan flintis.
Tack, och skit på dig!
Tur att inte jag öppnade.
Inte så lockigt och inte så svart.
Jag glömde. Och jag vill hinna till baren vid midnatt.
Vilken stjärna.
Vadå "hinna till baren"? Jag betalade dig ju för hela natten.
Jag gjorde illa ryggen, och vill komma tidigt i säng.
Så synd. Vad hände?
Jag gjorde chin-ups, tappade taget och fastnade med klackarna.
Gör inte chin-ups i högklackat!
Jag borde inte göra det alls. Jag har svagt grepp.
Svagt grepp. Det kallades fjollhänder på min tid.
Vem minns så långt tillbaka?
-Vad står det på kortet? -Här. Läs själv.
"Kära Harold, pang pang. Du lever.
Rulla nu över och spela död.
Har den äran, Emory."
Vilken poesi, Emmy.
Och med god smak som vanligt.
Så blygsamt att inte ha en skylt på Times Square.
Tyst, här är societetsnunnan.
För fan, Emory.
Jag ska gå. Tack för drinken, Michael.
Varsågod. Då ses vi imorgon?
Nej. Jag kommer nog att vara upptagen. Jag kanske åker hem.
En häftig dejt på Lafayette Square?
-Va? -Emory.
Glöm det.
Är du Harold?
Nej. Han kom hit för Harolds skull.
-Adjö, Hank, det var kul att ses. -Samma här, Alan.
-Hälsa på mig och frun när du är i stan. -Det vore kul. Visst, Hank?
Ja, de vill säkert träffa honom…
Henne.
Jag har så svårt med pronomen.
Hur många "S" är det i "pronomen"?
Kyss mig i arslet. Där har du tre "S" till.
Vill du suga av mig?
Din fru, då? Har hon stelkramp?
Fikus! Fjolla!
-Emory! -Jäkla missfoster.
Din jävel! Jag ska slå ihjäl dig!
Jävla fikus! Fikus!
-Hämta is! -Missfoster!
Vad fan är det med dig?
Lugna ner dig.
Han spräckte bara läppen på dig. Larry?
Här.
-Jösses. -Fan.
Vänta där borta bland presenterna.
Men Harold! Har den äran.
Du kommer lagom till showen, som är här på golvet, som du ser.
Du där, det här är Harold.
Har den äran idag
Har den äran, kära Harold
Har den äran idag
Vad är så jävla roligt?
Livet.
Livet är förbannat kul. Minns du livet?
-Du är påtänd. -Har den äran, Harold.
Du är påtänd och du är sen.
Du skulle vara här omkring 20.30-21.00.
Vad jag är, Michael…
…är en 32-årig, ful, koppärrig judisk fikus.
Om det tar lite tid för mig att samla mig,
och om jag röker på lite för att få mod att visa världen mitt ansikte…
…är det min egen jävla ensak.
Och hur mår du själv?
Har den äran, Hallie.
-Vad har hänt dig? -Fråga inte.
Dina läppar är blåa.
Har du sugit av en snögubbe?
Den där skitsprätten slog mig.
Försiktigt, Emory. Han blir nervös av sånt prat.
Vem är hon?
Vem var hon?
Vem hoppas hon bli?
Vem vet? Vem bryr sig?
Han heter Alan McCarthy.
Inte den berömda collegetypen? Är han min present från dig, Michael?
Alan är den som blev överraskad.
-Han har tappat talförmågan. -Hoppas den besten är chockad!
Fyller han också år?
-Det är din överraskning. -På tal om bestar.
Från mig till dig, raring. Vad sägs?
Han har ett intressant ansikte och kropp,
men han är avtändande, för han kan inte tala om konst.
Visst är det synd?
-Nån sån kan jag aldrig älska. -Vem kan väl det?
Både jag och du, så är det.
Mary, hon är urtjusig.
Hon kanske är dum, men hon är din.
Min present är en superöverraskning. Jag är jätteglad över den.
Jag kunde kyssa dig, men jag vill inte bli nedblodad.
Titta på min topp!
Vänta tills du ser ditt ansikte.
Kom, så snyggar vi till dig. Har den äran, Harold.
Tack, kära du.
-Min topp är förstörd. -Ta en av mina i sovrummet.
Den på golvet är i vikunja.
Bara ännu en födelsedagsfest med gänget.
Här är en kyld flaska Pouilly-Fuissé som jag köpte särskilt åt dig.
Raring, allt är förlåtet. Du får stanna.
Nej, du får stanna men allt är inte förlåtet. Skål.
Vem bad herr Rätt att fira min födelsedag?
Det finns inga tillfälligheter.
Och vem frågade honom?
Skyldig.
Du måste alltid ha din krycka, va?
Jag går inte.
Jag mår illa. Jag kanske spyr.
Säg det igen, så behöver jag inte ta mina aptitdämpande.
Lugn och fin. Ett steg i taget.
Jag är inte redo för min närbild, mr DeMille.
Kommer inte att vara det på ett tag.
Herregud! Han är efter mig igen!
-Han är sjuk. -Ja, sjuk i huvudet.
Mary, ta mig hem. Fjollorna är galna.
Jag tänder på.
-Vill nån mer ha? -Tack, men nej.
Nej tack.
Du då, Tex?
Ja.
Michael, jag lämnade grytan i ugnen. Ta ut den snart.
-Du ska inte gå. -Jag kan inte äta nu.
Jag är jättehungrig. Jag ska äta tills jag spricker.
Du ska inte gå, sa jag.
Varning för fientlig bög.
Som nykter är han farlig, som full är han dödlig.
-Bry er inte om honom. -Jag är jättehungrig, Em.
Jag vill smaka på din Alice B. Toklas-opiumbakade lasagne.
Vill du det?
Så glad jag blir. Jag kanske serverar innan jag går.
Ingen går nånstans.
Du kommer att få ångra dig imorgon.
Du, gör en piruett på det där.
Jag tänder på. Du bara tänder.
-Michael? Har du nån sprej? -Hårsprej?
Du ska hålla hans huvud, inte frisera hans hår.
-Doftsprej, inte hårsprej. -Det finns en med blomdoft vid toan.
Tack.
Jag har mitt gräs i en plåsterask i medicinskåpet.
Det lär vara säkrast där.
Om snuten kommer kan man låsa in sig på toan och spola ner det.
Väldigt listigt.
Bättre än mitt förra gömställe.
I en oreganoburk på kryddhyllan.
Jag glömde, och gjorde min förhatliga mamma hög med en sallad.
Hon gillade den.
Oavsett vilket mål hon åt, till och med frukost, sa hon:
"Vi äter sallad!"
Du är absolut typen som rör på läpparna när han läser
och sitter i bastun och säger saker som: "Hett nog för dig?"
Jag bastar aldrig när jag går till gymmet.
Man blir tillplattad efter träningen.
När du har slitit och pumpat upp dig som en förgiftad hund?
-Ja. -Du har rätt, Harold.
Han kan inte prata om konst,
men inte heller följa två meningar efter varandra.
Men han är vacker.
Han har en onaturlig medfödd skönhet.
-Inte för att det betyder nåt. -Det betyder inte allt.
Fortsätt intala dig det medan du tappar håret.
Nog för att det är naturligt att bli tunnhårig med åldern.
Fikusar oroar sig mer om ålder än vad kvinnor gör.
De tror att livet är slut vid 30.
Fysisk skönhet är inte så jädra viktigt.
Självklart inte. Hur kan det vara det?
Den finns i betraktarens öga.
Och den finns bara på ytan. Glöm inte det.
Nej, jag har inte glömt det.
Den finns bara på ytan och är övergående också.
Väldigt snabbt övergående.
Hur länge varar den? 30, 40 eller 50 år som mest?
Ja, det är synd med den stackars pojkens ansikte.
Det är tragiskt.
Han är under en förbannelse.
Och hur kan hans skönhet mäta sig med min själ?
Och fast jag aldrig har sett min själ, säger min mors rabbin att den är urskön.
Tyvärr kan jag inte hitta den och ta en titt,
men om jag kunde, skulle jag byta den direkt
mot ytlig, övergående meningslös skönhet.
Förlåt honom, Fader, för han vet inte vad han gör.
Michael, du tar kål på mig. Du vet inte vilken sida du håller på.
Om nån är för religion, är du mot honom. Om nån förnekar Gud, är du mot honom.
Du kan sägas ha problem på det området.
Du kan varken leva med eller utan det.
-Akta, varm form! -Hallå!
Vet du, det vore väldigt lätt att mörda dig.
Du håller fast vid den där stora försäkringen som kallas kyrkan.
Ja, jag tror på Gud.
Om det visar sig att han inte finns, har jag inte förlorat nåt.
Men om han finns, har jag mitt på det torra.
Harriet Hycklare, det är du det.
Okej. Jag är en sån där verkligt eländig katolik
som blir full, syndar hela natten och går i mässan på morgonen.
Det beror på vad du tror att synd är.
Kan du hålla igen käften och gå tillbaka till köket?
Säg vad du vill, men slå mig inte.
Nå, är den större än en brödpinne?
Han har lagt sig ett tag.
-Hur luktar badrummet? -Bättre.
Förut luktade det spyor där.
Nu luktar det spyor i en blomrabatt.
Maten är serverad!
Vad vill du ha, bamsen?
Alan McCarthy, med mycket majonnäs.
Det ser jättegott ut.
Jag skulle bli en bra fru.
-Vad är det? -Lasagne.
Det liknar spagetti och köttbullar, fast tillplattat.
Tja, den har varit i bastun.
-Har den? -Herregud.
"Det liknar spagetti och köttbullar, fast tillplattat."
Ja, Harold, avundsvärt.
Till skillnad från dig, som vet så mycket om fin mat.
Historieberättare, gourmet, troll.
-Det är gott. -Jaså? Ät.
Proppa i dig, så du håller tyst.
Tänder.
-Vin? -Nej, tack.
Kom igen, grabben. Tvinga i dig.
Ta lite billigt vin och spola ner den tillplattade pastan.
Vinkypare, kännare, gris.
Ska du inte ha?
Nej, min läpp är för öm. Ska nån ta upp en tallrik till Alan?
Slagpåsen har nu blivit Flo Nightingale.
Gillar du maten, Hallie?
Jag ska ta mer, kanske fem gånger.
Jag måste absolut hålla vikten uppe.
Du är paranoid om absolut allt.
Jaså? Det kan du låta bli att berätta om.
Du svälter dig varje dag för att kunna frossa på kvällen,
och sen gnäller du om hur fet och ful du är,
när sanningen är att du är lika fet eller smal som alltid.
-Polly Paranoia. -Jättegott, Emory.
Gryt-Greta. Ingen orsak. Mary, fråga inte.
Och din patologiska förmåga att vara sen är helt galen.
Tänder!
Du står framför badrumsspegeln i timtal för att våga gå ut på gatan,
men ser likadan ut efter Gud vet hur många lager
av Gud vet hur många salvor, krämer och masker.
Jag har dålig hy. Än sen?
Vem skulle inte ha det när man har tagit en pincett och stympat sina porer?
Klart du har hål i ansiktet
efter att ha lemlästat dig själv år ut och år in.
Grisfolkets kung.
Ja, du har ärr i ansiktet, men inte så farliga.
Och om du låter dig själv vara, har du inte mer än du själv har åsamkat.
Du vill väl att jag berömmer dig, för hur uppriktig du är?
För att du är min bäste vän som säger det som mina bästa vänner inte säger,
din hatfulla sugga.
Och pillren!
Harold har samlat in, sparat, och lagrat barbiturater det senaste året
som en jädra ekorre.
Hundratals sömnpiller.
Allt som förberedelse för och i väntan på hans döds långa vinter.
Jag säger det direkt, Hallie, när det är dags kommer du inte att våga.
Det är inte alltid som i pjäserna.
Inte alla bögar tar livet av sig i slutet av historien.
Det kanske är sant.
Tiden får utvisa det.
Men du har utelämnat en detalj.
Kosmetikan och alla medlen är betalda.
Badrummet är betalt.
Pincetten är betald.
Och pillren… är betalda.
Har den äran idag
Jösses.
Har den äran idag
Har den äran, kära Harold
Har den äran idag
Blås ut ljusen, Mary, och önska!
Blås ut ljusen, Laura.
-Hon är 32 år ung! -Herregud.
-Öppna presenterna nu. -Börja med den här.
Presenter! Var är kortet?
Här.
-Från Larry. -Larry.
Varför satte du det på baksidan?
Himmelskt. Jag älskar den, Larry.
-Vad är det? -Ägarbeviset för Boardwalk.
Popkonst för bögar.
Jättefin. Den ska upp på väggen direkt.
-Bra. -Jag fattar inte.
Har du raggat i Atlantic City?
Vad betalade du för honom?
-Han var rena kapet. -Inte alls. Jag kostar 20 dollar.
Vad gör du för 20 dollar?
Mitt bästa.
Vilken fin tröja.
-Tack, Hank. -Du kan alltid byta den mot nåt annat.
Nej, den här är… flott.
-Vem vill ha tårta? -Alla?
-Inte jag. -Varsågod.
Bernard! Så ljuvligt!
Titta, juvelprydda knäskydd.
Med monogram.
Bernard, du är camp!
Tack, Michael.
Vadå?
-Ingen orsak. -Vad är det, Harold?
Ett foto av honom själv i silverram med en inskription och datumet.
Vad står det?
Nåt personligt.
Bernard, vad sägs om lite musik för att liva upp det?
-Okej. -Ja, jag har lust att dansa.
Kom igen, Michael.
Nej tack. Jag kan bara föra.
-Jag kan följa. -Jag smuttar över den här.
Kom, Tex.
Din tur.
Fan.
-Michael! -Allihop, bär in.
Sätt fart! Kom igen!
Kom, grabben.
-Skynda på! -Stäng dörren!
-Kom igen. -Fort.
In, för fan.
Herregud.
Det droppar överallt.
Ta en handduk. Blöt inte ner möblerna.
-Här. Handduk. Torka. -Jösses, Michael.
Tack, Michael.
Vill du dansa?
Yvonne den Förskräckliga är här.
Hej, Alan. Mår du bättre nu?
Nej, Alan. Nej.
Som man säger i Södern: "Gå inte ut i ovädret."
Du får aldrig en taxi.
Tändningen fullgjord.
Du missade tårtan och när vi började öppna presenterna,
men du har tur ändå.
Du är i tid för en partylek.
Hallå, allihop, lekdags.
Michael, låt honom gå.
Han kan gå om han vill, men inte förrän vi har lekt en lek.
Vad blir det, filmstjärne-gin rummy?
Nej. Det är för bögigt för Alan. Han är inget bra på det.
-Vad vill du leka, Michael? Sanningsleken? -Kul, Hallie.
Eller vill du leka Mord?
-Den leken minns ni väl? -Väldigt kul.
De är rätt lika, vill jag minnas. Reglerna är desamma: man dödar nån.
-Mickey, jag går. -Du stannar!
Michael, låt honom gå.
Han vill inte gå.
Då hade han gått för länge sen, eller inte kommit hit överhuvudtaget.
-Mickey, jag känner… -Jag heter Michael.
Jag kallas Michael.
Kalla aldrig nån som heter Michael för "Mickey".
Vi som heter Michael är väldigt känsliga för sånt.
Prova om du inte tror det.
Förlåt, jag…
Jag kan inte tänka.
Du kan tänka.
Men du kan inte gå.
Det är som att se en trafikolycka.
Man vill inte titta, men kan inte låta bli.
Vem vill leka med Alan och mig? Alla?
-Jag tänker inte leka. -Inte jag heller.
Inte alla är deltagare i livet.
En del står jämt vid sidan och tittar på.
-Hur leker man? -Så här.
Alla måste ringa upp
den enda vi nånsin har älskat.
-Jag vägrar leka. -Jo, du leker.
Du vill att jag leker, va?
Vem ringer du, efter alla fina tal jag har hört nyligen?
Vem ringer du, Hank? Ringer du mig?
Det verkar vara trubbel i paradiset.
Om inte, så kan du säkert ställa till med det.
Vem skulle du ringa?
Det blir knappast till mig.
Eller ett samtal. Du måste ringa många.
Tre riks- och Gud vet hur många lokalsamtal.
-Skönt att jag slipper räkningen. -Tyst.
Bara lugn. Michael betalar den inte heller.
Så här funkar det. Om du ringer får du en poäng.
Om personen du ringer svarar, får du två poäng till.
Om nån annan svarar, får du bara en. Och om ingen alls svarar…
…är du rökt.
Du är rökt om du ringer.
När personen du försöker ringa svarar,
om du talar om vem du är, får du två poäng. Och sen…
Om du talar om att du älskar honom, får du fem bonuspoäng.
Förhatligt.
Så du kan få högst tio poäng och lägst en.
Du kan få noll poäng om du vet hur det funkar.
Hank, ska vi gå?
Hörde ni det?
Du förstår inte, Alan. Jag kan inte.
Du kan gå, men inte jag.
Om han inte förstår, förklara för honom.
-Jag förklarar. -Jag tänkte väl det.
Alan, Hank och Larry är ett par.
De är inte rumskompisar.
-Sängkamrater, älskare. -Michael.
Ingen har rumskamrat när man är över 40. Om de inte är älskare, är de systrar.
-Det är Hank som är över 40. -Men du är nära.
Hank.
Ja, Alan. Larry och jag är ett par.
Men…
Du är gift.
Jösses.
Du sa visst fel sak.
Vilken söt liten idé.
Om en man är gift, är han automatiskt heterosexuell.
Alan, Hank är lagd åt båda hållen… med en tydlig preferens.
Nå… vem ska ringa först?
-Emory? -Kör du, Bernard.
-Jag vill inte. -Ring upp Peter Dahlbeck.
-Honom vill du ringa, va? -Vem är Peter Dahlbeck?
Killen i Detroit vars familj Bernards mor har tvättat åt sen han var väldigt liten.
Jag jobbade också åt dem, efter skolan och varje sommar.
Jag har älskat honom hela livet.
Men han visste inte att jag fanns.
Förresten är han hetero.
Hände aldrig nåt mellan er?
De gjorde det till slut i poolhuset en kväll
efter ett simparty med sprit.
Med rätt vin och rätt musik är det få som inte är nyfikna.
Och efteråt simmade vi,
nakna, i mörkret, med bara månen som speglades i vattnet.
Så romantiskt.
Nästa morgon bjöd du honom på kaffe och en brustablett på en bricka.
Jag minns att jag var orolig för att möta honom,
men han låtsades att inget hade hänt.
Han måste ha varit så full att han inte mindes nåt.
Märkligt hur det funkar.
Och nu, för tio poäng, ring upp den lögnaren.
Kan du numret?
Visst, han bor hemma i Grosse Pointe.
Han har separerat från sin tredje fru.
-SE eller UT? -Va?
Slang för telefonister: "svarar ej" eller "upptagen".
Han tog inte ens reda på vilket.
Kom igen, Bernard. Ta telefonluren.
Du vet att du vill ringa honom, eller hur?
Gör det nu.
Du är verkligt nyfiken nu. Så ring.
Gör det.
-Hallå? -En poäng.
Vem talar jag med?
-Mrs Dahlbeck. -En poäng.
Det är Bernard.
Francines pojke.
Son, inte pojke.
Bara bra, tack.
Mrs Dahlbeck, är Peter hemma?
Jag förstår.
Fan.
Nej då.
Nej, det var inget viktigt. Jag…
Jag ville bara säga att…
Bara säga honom att jag…
Jag älskar honom… och har alltid gjort det.
Jag är ledsen att höra om honom och hans fru.
Inga poäng.
Mamma skrev och berättade.
Ja, visst är det. Verkligen. Nåja…
Vill du hälsa honom att jag ringde och sa att jag…
Att jag…
Att jag var ledsen att höra det och hoppas att de löser det.
God natt.
Adjö.
Två poäng totalt.
-Hemskt. Nästa. -Hur är det, Bernard?
Varför ringde jag?
Varför gjorde jag det?
-Var var han? -Ute på en dejt.
Kom igen, Emory.
Din tur.
Kan jag få ett nummer, tack?
I Bronx.
Till en Delbert Botts.
En Delbert Botts? Hur många kan det finnas?
Jag ångrar att jag ringde.
Nej, hemnumret, tack.
Tack.
Jag önskar att telefonisten inte sa "ma'am".
Hallå, klottra på min telefon, bara.
Det går bort med lite spott.
Som mycket annat.
Vem tusan är Delbert Botts?
Den enda jag nånsin älskat. Det var ju så ni sa, eller hur?
Precis, Emory.
Hur kan man älska nån som heter så?
Ja, Emory, du kan inte älska nån som heter så.
Det ser illa ut på ett placeringskort. Visst, Alan?
Visst, namnet är inget vidare.
Men han…
Helt underbar.
Jag har älskat honom sen första dagen jag såg honom.
När jag gick i femte klass
och han gick sista året i high school.
Sen stack han till college,
och när han blev färdig var jag i high school.
Och han hade blivit tandläkare.
Så du gick och fick alla tänder utdragna, va?
Nej.
Jag fick bara tänderna rengjorda.
-Jag borde inte ha ringt. -Tyst nu, Bernard.
Och ta dina urtrista icks nån annanstans. Gå.
Jag minns att jag såg rakt in i hans ögon hela tiden.
Jag ville bita honom i fingret.
Det är helt ofattbart.
-Fia Fallos. -Det är totalt ofattbart.
Jag sa att jag ville ha tänderna fina
till skoldansen där jag hade hand om dekorationerna.
Jag sa att temat var himlen,
och jag klippte ut stjärnor i folie
och gjorde moln av hönsnät och änglahår.
Mary, det krävs en fikus för att göra nåt vackert.
Jag fick änglahår innanför skjortan en gång vid jul. Oj, vad det kliade.
Det vore hemskt att få sånt i sin…
Jag ska vara tyst.
Han var förlovad med en korkad tjej, Loraine,
vars mamma var en riktig f-i-t-t-a.
Frångå inte ämnet.
I alla fall… Jag var helt förstörd.
Jag kunde inte äta, sova, stå, sitta, ingenting.
Slutligen ringde jag upp honom och bad att få träffa honom ensam.
Inte det smartaste direkt.
Han sa okej.
Jag fick komma till honom.
Jag var så nervös, händerna darrade, jag kunde inte ens se på honom.
Jag bara… tittade upp i luften och fick fram mitt ärende.
Jag sa att jag ville ha honom som vän.
Att jag aldrig hade haft en vän jag kunde prata med
och berätta allt för och lita på.
Jag bad honom bli min vän.
Han sa att han gärna ville vara det.
Och närhelst jag ville träffa honom skulle jag bara ringa.
Han skakade min darrande hand och jag gick därifrån…
…som på moln.
Ett som du hade gjort själv.
Och nästa dag
köpte jag en guldpläterad tändare åt honom med hans initialer ingraverade.
Jag skrev ett kort med texten "Från din vän Emory".
Sjutton år och redan flådiga presenter.
På kvällen för skoldansen
hörde jag Loraine och en annan tjej jag kände stå och skvallra.
Tydligen hade Del berättat för Loraine om besöket och presenten.
Snart hade alla på skoldansen hört om det.
De skrattade och skojade om det.
Alla visste att jag var förälskad i dr Delbert Botts
och hade bett honom vara min vän.
Men de visste inte att jag älskade honom.
Att jag fortsatte älska honom
långt efter att de glömt min lustiga lilla hemlighet.
Det där var sockersött så det räcker.
-Ring honom. -Nej, Emory.
Sen när bestämmer du över honom?
Låt bli. Du lär ångra dig. Tro mig.
Vad har jag att förlora?
Din värdighet. Det är vad du förlorar.
Du är jätterolig. Jag älskar…
Du pratar med honom om värdighet
när du låter honom förnedra dig och behandla dig som en Onkel Tom.
Han får göra det, Michael. Jag får göra det. Men inte du.
Är inte det diskriminering?
Jag gillar det inte från honom och inte från mig heller.
Men jag gör det mot mig själv och låter honom göra det.
Jag låter honom, för det är bara så han känner sig som en jämlike.
Vi har båda dragit det korta strået
men jag fick mycket mer än han, och det vet han.
Han får köra med mig,
för att intala sig själv att han inte är en nolla.
Så omtänksamt.
Det är hans försvar, Michael.
Du har ditt försvar, men det är obeskrivligt.
Vill ni höra ett litet salongsskämt från den liberala Södern?
Vet ni varför negrer har så tjocka läppar?
-För att de jämt låter… -Jösses, Michael!
Ge hit. Släpp, Michael.
Jag vill inte ha ditt spott på min telefon, din fjolliga fegis!
Jag må vara fjollig, men inte feg!
Du, Bernard…
…jag ber om ursäkt.
Jag ska aldrig säga så till dig mer.
-UT. -Är det upptaget?
Loraine pratar väl med sin mor.
Ja, Delbert gifte sig med Loraine.
Du får hoppa över din tur. Vi kan inte vänta.
Värst vad du har bråttom.
-Vem ska du ringa? -Charlie.
Jag vägrar hoppa över min tur. Jag ska ringa.
Så ska det låta, Emory.
Kör rakt på isberget bara! Missa det inte! Jag vill ha en stor smäll som final.
-Vad jag är full. -Du är en stupfull fikus.
Ska du säga.
Jag är inte full. Du kan inte veta om jag är full.
-Jag är full. -Jag också.
-Jag är en fyllis. -Bara ring.
Jag är fyllis året runt.
Det ringer. Inte längre UT.
-Hallå? -En poäng.
Vem talar jag med?
Vem?
Dr Delbert Botts?
Två poäng.
Del, är det verkligen du?
Ingen.
Du känner mig inte. Du minns mig inte.
Jag är…
Jag är bara en vän.
En stupfull vän.
Hallå?
-Han la på. -Tre poäng totalt. Du leder.
-Jag måste ha ringt fel, sa han. -Han har rätt. Vi är alla vilse.
-Det är din fest, Hallie. Har du trevligt? -Jättetrevligt.
Och du, Emory? Har du trevligt?
Har du så trevligt som du trodde att du skulle ha?
-Min tur. -Nej, jag ska ringa Charlie.
Nej… Låt mig.
Tänker du ringa Charlie?
-Gör det inte, Hank. -Jag vill göra det.
Larry.
Kör på om du är så ivrig.
Ringer han Charlie åt dig?
Charlie är alla jag är otrogen mot Hank med.
-"Med vilka jag är otrogen mot Hank." -Kreti och pleti.
Just det! Jag älskar dem alla,
men Hank vägrar förstå att jag måste ha dem alla.
Jag blir aldrig giftastypen.
Vem ringer du?
Har det slagit dig att Hank kanske gör samma sak ovetande som du gör mot honom?
Jag önskar det. Det skulle göra livet mycket enklare.
Vem ringer du?
Vem det än är, så dröjer han.
-Hallå? -Han låg nog i badkaret.
-En poäng. -Jag vill lämna meddelande.
Inte inne. En poäng.
Hälsa att Hank har ringt.
Ja, det är det.
-God kväll. Hur mår du? -Vem tusan är det?
Det stämmer. Meddelandet är till min rumskompis Larry.
Hälsa att jag har ringt…
Det är vår telefonsvararservice.
…och sa: "Jag älskar dig".
Hank, är du inte klok?
Du hörde rätt. Så sa jag.
Det är till Larry, från mig, Hank, och precis det jag sa.
"Jag älskar dig."
Tack.
Sju poäng totalt.
Hank, du leder! Du ligger långt före alla andra.
Varför, Hank? Varför gjorde du det där?
För jag älskar honom och vill inte dölja det.
-Säg inte så. -Men det är ju sant.
Jag lämnade min familj för Larry.
-Det där vill jag inte höra. -Jodå.
-Fortsätt, Hankola. Berätta allt. -Sluta! Det är äckligt.
-Vissa har en annan kvinna. -Ja, det är normalt.
Det funkar inte alltid så, Alan.
Oavsett hur gärna man vill det, och ingen ville det mer än jag.
Jag kände verkligen att jag älskade min fru när vi gifte oss.
Men det fanns alltid nåt annat.
Alltid?
Jag vet inte. Troligen.
Jag har vetat om min läggning sen jag var fyra år.
Alla har alltid vetat det om dig, Emory.
Jag har också alltid vetat det om mig själv.
Jag vet inte när jag först erkände det.
Men jag har alltid förnekat det för mig själv.
"Jösses vad full jag var igår kväll."
Till slut kunde jag inte längre ljuga.
Jag tänkte på det men gjorde aldrig nåt åt det.
Första gången var under min frus sista graviditet.
Vi bodde nära New Haven, på landet.
Det var ett lärarmöte i New York.
Min fru orkade inte följa med. Jag åkte själv.
På tåget började jag tänka på det.
Och jag tänkte.
Och tänkte.
Jag tänkte på det hela resan.
Och 15 minuter efter ankomsten
raggade jag upp en kille på toan i Grand Central Station.
Jösses.
Jag hade aldrig gjort nåt sånt.
Jag var livrädd.
Han var trevlig, visade det sig.
Jag såg honom aldrig mer.
Det är lustigt.
Jag minns inte ens hans namn längre.
Efter det blev det lättare.
Övning ger färdighet.
Och sen, en tid senare…
…möttes Larry och jag på en fest med min fru.
Då började verkligen problemen.
Det var för två år sen.
Varför är det jämt jag som är skurken i det här?
Antingen är jag en familjekrossare eller en omöjlig jävel att leva med.
Skuldkänslor blir till fientlighet.
Eller hur, Michael?
Gå och stoppa pincetter i hakan.
Jag är dödstrött på att alla tycker så synd om stackars Hank.
Larry, alla vet att du är Ombytliga Olga.
Jag har aldrig lovat nåt. Det gör jag aldrig.
Jag har rätt att ha mitt sexliv utan att svara inför nån, inklusive Hank.
Om de villkoren inte är acceptabla, kan vi inte leva tillsammans.
-Lösa förbindelser är en del av mig. -Man kan vara ohämmad utan att vara gay.
Jag talar inte om att jag är gay. Och Emory…
Du är allra mest promiskuös.
-Jag är inte promiskuös! -Du valde inte det, du skapades sån.
Varför skulle nån vilja ligga med en liten mes som du?
-Michael! -Eller stöta på dig?
Det kan jag säga. Ingen.
Utom nån som rymt från blindskolan.
-Varför låter du honom säga så? -Fysisk skönhet är inte allt.
Tack, Quasimodo.
Hur tror du det är att leva med jävla Gestapo?
Så fort jag andas blir jag förhörd.
Larry, din tur.
Jag är så trött på det här med att vara trogen
och aldrig titta på nån annan.
Det funkar inte. Vill man lova det, okej. Har man lovat får man hålla det.
Men om man måste lova det gör man slut på förhållandet fortare.
Ge mig frihet eller ge mig knark.
Ja, frihet, baby! Frihet!
Man behöver frihet. Det funkar inte annars.
De som svär evig trohet mot varandra ljuger.
De flesta i alla fall, 90 procent.
De är otrogna mot varandra och sen ljuger de.
Förlåt att jag inte kan vara sån. Det gör Hank galen.
Det finns de tio procenten.
Det enda sättet att det funkar, är med lite förståelse.
Jag har försökt.
-Tyst! -Vi hade ett avtal.
-Ditt avtal! -Vilket avtal?
Ett ménage.
Många tror att det är svaret, men det är inte min stil.
Jag ville det då inte!
-Vem föreslog det? -Som en kompromiss! Du sa ja!
Jag sa inte ja.
Du sa ja till ditt eget förslag och sa att jag höll med!
Jag förstår inte…
Jag sparkar till dig!
Ett ménage, grabben. Två är sällskap, tre är ett ménage.
-Det funkar för en del. -Jag gillar inte gruppterapi.
Jag kan inte relatera till nån eller nåt sånt.
Jag är gammaldags. Jag gillar alla, men en i taget.
Gillade du Donald som ett enskilt extranöje?
Ja.
-Berättade du det för honom? -Nej.
Det var tydligt från stunden du kom.
Vad var det för snack om att ha setts men aldrig träffats?
Se inte på mig så där, Hank.
Du har stött på han i pingvinkläderna hela kvällen.
Du vill väl att vi tre ska köra hårt.
-Då är vi ju tillsammans. -Jag förstår inte.
Vad för överenskommelse vill du ha?
Respekt!
Respekt för varandras frihet, utan behov av att ljuga eller låtsas.
Hank, jag älskar dig på mitt sätt,
men du måste förstå att fast jag vill leva med dig,
finns det ibland andra.
Om det händer, så nämner jag det inte.
Men om du frågar så berättar jag.
Han får poäng!
Vadå?
Han sa "jag älskar dig" till Hank. Han får bonus.
-Han ringde inte. -Jo. Han ringde utan telefon.
-Då får han inga poäng. -Han får fem poäng.
Han använde inte telefon. Han får inte ett dugg!
Det är till dig, Hank!
Hallå?
En poäng.
Hej, Hank.
Två poäng.
Det här är Larry.
Två poäng till.
Jag älskar dig faktiskt.
Fem bonuspoäng.
Jag…
Jag ska försöka.
Jag också.
-Tio poäng totalt. -Larry vinner.
Det var inte så kul som jag trodde.
Det är inte över.
Din tur, Alan. Ta upp telefonluren.
-Sluta. -Lägg dig inte i!
Du måste inte, Alan.
Emory, förlåt mig för det jag gjorde förut.
Glöm det.
Förlåt oss våra skulder.
Jösses. Är ni som ler och långhalm nu?
Vem ska du ringa, Alan?
Kommer inte på nån?
Det här blir sista omgången.
Michael, ska inte du ringa nån?
Hur då? Han har aldrig älskat nån.
Det finns ingen seger
När man är neger
Sluta, Michael!
Men det är svårare att vara jude
Vilken charmerande värd du är, Michael.
Michael har inte charm, Donald.
Han har mot-charm.
-Vänta, ska du gå? -Ja, ursäkta mig.
Du missar slutet på leken.
Förhoppningsvis är den slut när jag återkommer.
Vad tror du pågår där uppe, Alan?
Vad tror du att Larry och Hank gör där uppe?
Vad de än gör, skadar de ingen.
-Och de sköter sig själva. -Ja, så sköt dig, Harold. Jag varnar dig.
Jaså?
Varnar du mig?
Mig?
Jag är Harold.
Jag är inte nån du borde varna, Michael, för du och jag är jämspelta.
Och vi är väldigt försiktiga med varandra, för vi vill båda leka den andras lek.
Jag vet vad du håller på med.
Jag vet precis, och jag är bra på det.
Du är också bra på det, men vet du vad?
Bara jag är bättre på det än du.
Jag kan besegra dig, så utmana mig inte.
Det är jag som varnar dig.
Du är rolig, Hallie.
Du är jätterolig. Visst, Alan?
Eller skulle du säga: "Han är roande"?
Han är en roande bög, eller hur?
Eller ett missfoster, som du säger.
Det kallade du Emory, eller hur? Ett missfoster, en fikus.
Jösses, vilket gammaldags ordförråd.
Konstigt att du inte sa "sodomit" eller "pederast".
Låt mig upplysa dig.
Har du hört uttrycket "garderobsbög"?
Vad betyder det?
Vet du vad det betyder att vara "i garderoben"?
Om du insinuerar att jag är homosexuell, så har du fel.
Har jag?
Och Justin Stuart, då?
Vad menar du?
Du var kär i honom, menar jag. Och det är honom du ska ringa till.
Justin och jag var nära vänner. Det är allt.
Enligt Justin var vänskapen rätt passionerad.
Vad menar du?
Att du låg med honom många gånger i college.
-Det är lögn. -Många gånger.
En gång är ungdomen. Två gånger är en fas, kanske.
Många gånger, då gillar man det.
-Det är inte sant. -Jo, det är det!
För Justin Stuart är homosexuell!
Han ringer mig när han är i New York. Vi har gått på partyn.
Larry hade honom en gång, och han berättade allt om dig.
Då ljög han.
Du var fixerad vid Justin.
Det var det enda du pratade om, morgon, middag, kväll.
Du började snacka om Hank ikväll.
"Vilken snygg kille." Genomskinligt nonsens.
-Jag sa bara att han var snygg. -Hur många gånger måste du säga det?
Hur många gånger måste du säga det om Justin?
Vilken bra tennisspelare och dansare han var,
vilken snygg kropp han hade, hur klipsk han var,
hur rolig han var, hur flickorna var galna i honom,
vilka nära vänner ni var.
Vi var väldigt goda vänner. Inget mer.
Det var uppenbart.
När du sa det inför Fran var det pinsamt.
-Även hon hade nog sina tvivel. -Justin ljög.
Om han sa så, ljög han.
Han ljuger om mig för att ge igen.
Han kom inte över att jag spolade honom.
Du avslutade vänskapen, Alan,
för du kunde inte klara sanningen om dig själv.
Du kunde ligga med Justin så länge han ljög för sig själv
och du ljög för dig själv.
Ni dejtade båda flickor och kallade er män och sa att ni var "nära vänner".
Men till slut var Justin ärlig, och det kunde du inte ta.
Du kunde inte ta det, så…
…du krossade vänskapen och din vän också.
-Nej. -Jo.
Justin förstod aldrig varför du spolade honom.
Han klandrade sig själv.
Jo, tills han slutligen kom på vem han var och vad han var.
Men än idag minns han hur du behandlade honom.
-Ärren du gav honom. -Nej!
Lyft telefonluren och ring upp Justin.
Nej.
Du ska ringa och be om ursäkt.
Säg det du borde ha sagt för många år sen.
-Han ljög. Det är inte sant! -Ring honom!
Okej, jag slår numret.
Så hjälpsam du är.
Ge mig telefonen.
Hallå?
En poäng.
Det är Alan.
Två poäng.
-Ja, det är jag. -Är det Justin?
Du låter överraskad.
Fattas bara, efter all denna tid. Två poäng till.
Jag är i New York.
Ja, jag…
Jag ska inte förklara nu, jag…
…ringde för att säga…
Att jag älskar dig. För fan, jag älskar dig.
Jag älskar dig.
Du får den jävla bonusen. Tio poäng totalt. Jackpot!
Jag älskar dig, förlåt mig.
Ge mig luren!
Justin, hörde du vad den jäveln sa?
Fran.
Nej, klart att jag visste att det var du.
Hur mår du?
Ja.
Ja, han har berättat allt.
Nej, tacka inte mig.
Snälla, tacka inte mig.
Han kommer här.
Hälsa barnen.
Raring, jag tar första planet hem.
Ja, jag är också ledsen.
Jag älskar dig så.
Tack, Michael.
Vem vann?
Det var oavgjort.
Nu är det min tur.
Redo eller inte, Michael, nu kör vi.
Du är en sorglig… och patetisk man.
Du är homosexuell och vill inte vara det.
Men du kan inte göra nåt för att ändra på det.
Inga böner till din Gud.
Inte all analys du kan köpa de år du har kvar att leva.
Kanske får vi en dag veta hur ett heterosexuellt liv är…
…om du verkligen vill veta det.
Om du försöker lika ivrigt som du försöker förgöra.
Men du kommer alltid att vara homosexuell också.
Alltid, Michael.
Alltid.
Till dagen du dör.
Vänner…
…tack för en flott fest och en superfin present.
Det var precis vad jag behövde.
Bernard, tack.
Tar du honom hem?
Oroa dig inte för henne. Jag sköter om allt.
Kul att se dig, Donald.
God natt, Harold.
-Vi ses igen nån gång. -Ja.
Kanske om ett år från shavuot?
Kom, Tex. Vi åker hem till mig.
Är du bra i sängen?
Tja… jag försöker visa lite ömhet.
Så jag inte känner mig som en hora.
Michael, tack för skratten.
Jag ringer imorgon.
Kom, Bernard. Dags att åka hem.
Mary, du är en tung fan.
Varför ringde jag?
-Varför? -Tack, Michael.
-God natt, Donald. -God natt, Emory.
Jag ska ge dig lite kaffe, så mår du snart bra.
Försiktigt.
Donald?
-Donald… -Michael?
-Jösses, vad har jag gjort? -Michael.
-Herregud. -Michael, jag…
Åh nej. Nej.
-Hallå. -Herregud, Donald. Åh nej!
-Du ska få vatten. Här. -Vad har jag gjort?
-Du, sluta. -Jösses, Gud.
Du ska få en valium.
Nej! Inte piller och alkohol. Jag dör!
Ta det nu, du skrämmer mig. Sluta gråta och ta pillret.
Kom, Michael.
-Kom hit, Michael! -Släpp mig!
Jösses.
Du.
Det är okej.
Du, det är okej.
Det är okej.
Vem var det som brukade säga:
"Visa mig en glad homosexuell, så ska jag visa dig ett glatt lik"?
Jag vet inte.
Vem var det som jämt sa det?
Om vi bara inte hatade oss själva så mycket.
Bara det, du vet?
Om vi bara kunde…
Om vi kunde lära oss att inte hata oss själva…
…riktigt så mycket.
Jag vet.
Okej.
Förresten är din analytiker en bluff.
-Du sa förut att han var en skit. -Just det. Han är en bluffande skit.
-Eller skitbluff. Välj själv. -Okej.
Harold hade rätt.
Du förändras aldrig.
Skulle man kunna spola rent här, tror du?
Vad är klockan?
Det är tidigt.
Vart ska du?
Sovrummet är ocupado,
och jag vill inte sova än i alla fall.
Jag ska försöka gå mig nykter.
Om jag somnar nu,
behöver jag en madrasserad cell när jag vaknar.
Fast jag kanske hör hemma där.
Det är midnattsmässa i St. Malachys kyrka som showfolk brukar gå till.
Jag går nog dit ett tag.
Be för mig.
De kanske är borta när jag återvänder.
Ses vi igen nästa lördag?
Om du inte har andra planer.
Nej.
-Michael. -Vadå?
Berättade han varför han grät i telefon?
Nej.
Det var nog för att han lämnat Fran.
Eller så var det nåt annat och han ändrade sig.
Kanske det.
Undrar varför han gjorde det.
Som min far sa till mig när han dog i mina armar:
"Jag förstår ingenting. Det har jag aldrig gjort."
Släck lyset när du går, va?
Vad är det?
BASERAD PÅ PJÄSEN OCH FILMEN "OSS POJKAR EMELLAN" AV MART CROWLEY
FILMEN ÄR TILLÄGNAD MINNET AV MART CROWLEY
Undertexter: Bengt-Ove Andersson