NETFLIX UVÁDÍ
No tak.
Debile!
No dík!
Omlouvám se.
NEPŘÍSTUPNÉ - AKCE - NAHOTA
Už jdu!
No tak.
Už jdu.
Haló! Sakra!
Haló! Prokrista!
Hele, co bys doporučil na katatonický záchvat v garáži?
Zeptej se svého doktora.
Proto volám. Dneska to zrušil.
Můžu se stavit?
Donalde, přijels o půldruhého dne dřív.
- Co mám dělat? - Zrovna jsem přišel.
Nejsem připravený. Proč to ten vůl zrušil?
Nevím. Prý je mu špatně.
Proč neřekneš, že je ti hůř než jemu?
To už ví.
Tak jo, Donalde, přijď, ale přines pytel ledu.
Prosím tě, nedávej mi žádné úkoly.
Momentálně zvládnu leda tak to,
abych trefil k tobě domů.
Jestli chceš studené martini, až dorazíš, zvládneš i led.
- Zvládnu led. - A pospěš si.
Musím jít.
Potkal jsem starého známého.
Co je?
Desátá a Broadway, prosím.
Už jdu! Prokrista.
- Jak ses dostal dovnitř? - Vchod byl otevřený.
- Dáš si něco k pití? - Nejdřív sprchu.
Něco mi dnes vyjít musí.
Zkusím se uklidnit a něco si užít.
Máš depku kvůli tomu doktorovi?
Ale ne. Měl jsem depku dávno předtím.
Tohle ti zvedne náladu.
Byl jsem na nákupu a mám spoustu prima věciček. Podívej.
- Santalové mýdlo. - Už je mi líp.
Co tu ještě máme?
Tvůj vlastní kartáček.
Už mi leze krkem, když používáš můj.
- Jak myslíš, že je mně? - Už jsi měl v puse horší věci.
Tohle je taky pro tebe. „Control.“
Všimni si, žádný „sprej na vlasy“.
Prostě „Control“ a „pro muže“
asi 37krát po celé plechovce.
Aby si nemysleli, že je to pro teplý.
Pořád je to sprej na vlasy, ať se jmenuje jak chce.
Máš ho na své poličce.
Bude na ní nápis „Donaldova sobotní výbavička“.
Zůstaneš přes noc?
Ne, pojedu zpátky.
Vždycky se osypu, když zůstanu v tomhle městě moc dlouho.
Proč ti ten vůl nezavolal, že ruší?
Co kdyby ses sem táhnul zbytečně?
Proč říkáš, že je vůl?
Jaký psychiatr
má s pacientem dvouhodinové sezení v sobotu večer?
Prostě má radši volno v pondělí.
Dělá v sobotu večer a v pondělí si bere volno?
Je psychiatr, nebo kadeřník?
Vlastně obojí.
Umeje mi hlavu a pak mi srovná fazónu.
Stejně jsem musel přijet na oslavu narozenin.
Musíš mi to připomínat?
Jestli něco fakt nemusím,
tak „hodně štěstí, zdraví“ od pěti uječených kikin.
- Kdo přijde? - Stejně už všechny znáš.
Pořád ty stejný utahaný buzny.
Víš co?
S Haroldem, s tebou a se mnou nás bude sedm.
Jsem pro tebe uječená kikina, nebo utahaná buzna?
Moc se omlouvám.
Přijde šest utahaných uječených kikin
a jedna úzkostná buzna.
Už se ti tu nebudu plést. Jen potřebuju udělat jednu věc.
Operace? Takhle brzo večer?
Suráku.
S francouzským „c“ s háčkem.
Musím si po sedmatřicáté načesat vlas.
Skutečně jen vlas.
Moje vlasy se bez přehánění sypou.
Jsi paranoidní. Máš spoustu vlasů.
Ne, vidíš před sebou mistrovsky vytvořenou iluzi.
Vlasy mi začínají asi tady.
Tohle všechno je vyhoněné dopředu.
Hele.
To není moc dobré, co?
Není to nejlepší.
Tomu se říká stárnutí.
Co se dá dělat? Na masturbaci je dobrá jedna věc.
Nemusíš se na to nijak krášlit.
Proč máš depresi? Kromě všeho, jako vždycky.
Nechci o tom mluvit.
Donalde, jestli mi to neřekneš,
jak se můžeme vážně bavit?
Vřelé, vděčné, smysluplné přátelství.
Trhni si.
Dnes mi konečně došlo, že mě vychovali k neúspěchu.
Vypěstovali to ve mně.
Bože můj, psychiatrům musí lézt krkem věčně poslouchat,
jak mamka s taťkou vychovali z chlapečka teplouše.
O to teď už nejde.
Dnes mi konečně došlo,
jak s nimi souvisejí další věci.
Moje neurotické nutkání neuspět.
Došlo mi, že Evelyn mě milovala nejvíc, když mi něco nevyšlo.
Protože to štvalo Walta, který očekával dokonalost.
Úmyslně jsem selhával, abych dostal lásku.
V tom se cítím jako doma,
protože to mě doma naučili.
To ne.
Co je nudnější, než když buzík napodobuje Judy Garlandovou?
Když napodobuje Bette Davisovou.
Odkud máš ten svetr?
Z jednoho prima obchůdku v Paříži, jmenuje se Hermès.
Dřu se jako vůl,
drbu podlahy za 45 dolarů týdně,
a ty na zem jen tak házíš kašmírové svetry?
Ten na hajzlíku je z vikuni.
Tak to se omlouvám.
Mohl by sis najít jinou práci.
Nikdo tě nenutí, abys dělal posluhovačku.
To je, jak říkáš, tvoje neuróza.
A to jsem si říkal, že pro to jsem se narodil.
Kromě toho, sice nosím drahé oblečení,
ale neznamená to, že ho platím.
To je, jak říkáš, tvoje neuróza.
Ale díky stříbrnému plátnu má tvá neuróza styl.
To chce talent, utratit podporu v drahé restauraci.
A být až po uši v dluzích je strašně fajn?
Chytré je na tom jen to,
jak vynalézavě se vyhýbám vymahačům dluhů.
Když o tom tak přemýšlím,
lidi jako ty kazí teplejm reputaci.
Zato ty, Donalde, děláš homosexuálům dobré jméno.
Jsi spolehlivá, pracovitá buzna, co drhne podlahy, platí účty
a nikomu nic nedluží.
Jsem vzorná bukvice.
Přijde ti bezva,
jak lítám mezi Beverly Hills, Římem, Acapulcem a Amsterdamem,
vyspím se s hromadou lidí
a dostanu spoustu hadrů na míru.
Ale povím ti, že při všem tom cestování
jsem byl šťastný jedině v tom zatraceném letadle.
Běž, nech si zaplatit.
Běž, nakupuj, půjčuj si, dělej, utrácej.
Běž, rozházej, žebrej.
Běž a běž. Plýtvej...
Plýtvej.
A proč?
Hotovo, potlesk.
- Pojď sem. - To nemusíš.
No tak.
Není nad sebelítost, co?
Ne.
Tak jo.
Zbožňuju lacinou sentimentalitu.
Zákulisí, Funny Girl.
- Ahoj, tady Alan. - Alan?
Božínku!
Alane, to je neuvěřitelné. Jak se máš? Kde jsi?
Jsem tady... Pracovně.
Hele, co děláš dnes večer?
Dnes něco mám. Alane, dnes se to nehodí.
Já taky něco mám, ale myslel jsem, že bych se stavil na skleničku.
To jako teď?
Alane, kamaráde, poslouchej.
Kamarád má narozeniny, přijde ke mně pár lidí.
A promiň, ale nemůžu tě pozvat. Prostě...
Nebylo by to ono, víš?
Nerad bych tě viděl na deset minut
- a spěchat pryč. - Mickey, prosím.
Alane?
- Mickey? - Alane...
Co se děje?
Musím s tebou o něčem nutně mluvit.
Tak dobře, Alane, přijď.
Ne, to je v pořádku.
Prostě přijď. Dáme si skleničku.
- Ale pospěš si. - Pořád máš stejnou adresu?
- Jo. - Tak dobře.
No...
Vypadám úžasně?
Naprosto úžasně.
Vypadáš hrozně, ale jsem naprosto užaslý.
Hrozny jsou... Jak se to říká? Kyselé. Kde mám pití?
Nemáš. Volal můj spolubydlící z Georgetownu.
- Alan... Jak se jmenuje? - McCarthy.
Přijel sem služebně z Washingtonu.
A právě jede sem.
Doufám, že umí zpívat „Hodně štěstí, zdraví“.
Hele, pitomče. Co mám dělat? Je heterák.
Co asi řekne těm pošukům, co přijdou na večeři?
Ty vole, to je dobrý.
Úplně se sesypal, když mi volal.
Rozbrečel se. A to není jeho styl.
Alan se strašně ovládá.
Neprojevil by emoce, kdyby s ním spadlo letadlo.
Co mám dělat?
Stydíš se snad za svoje kamarády?
Donalde, ze svých známých se opravdu stydím jenom za tebe.
Někdo má jiné nároky než ty a já.
A když je neuznáme,
jsme stejně zaostalí a omezení, jako jsou podle nás oni.
Víš, co jsi, Michaele? Jsi fakt formát.
Díky. Jdi se bodnout!
Dáš si kraba?
Ne, díky.
Jak ses mohl spřátelit s tak nudným patronem?
Věř nebo ne, byly doby,
kdy jsem na potkání neroztruboval, že jsem buzerant.
To asi bylo předtím, než jazyk nahradil znakovou řeč.
Neštvi se do mě! Že jsem na kluky, jsem přiznal až po škole.
Mám pocit, že poprvé jsme si to rozdali,
když jsme se potkali v gay baru, a to jsi byl v prváku.
Čuráku.
Myslel jsem, že to neřekneš.
Nečekej.
Ahoj, cukrouši.
- Sluší ti to. - Jako vždycky.
- Ahoj, Emory. - Čau.
Nerad se s vámi takhle mačkám.
Aspoň někdo.
Bude to prima zábava.
No paráda!
To ještě scházelo, aby pršelo.
- Dáš si ještě sodovku? - Cože?
Nic jiného v té sklenici nemáš.
Sleduju tě už pěkných pár sobot.
Tys přestal pít, co?
A taky kouřit.
- Jak dlouho? - Pět týdnů.
- To je úžasné. - Našel jsem Boha.
- Je to úžasné. Ty? - Nebo je Bůh mrtev?
Vždycky poznám, když ujíždíš. Tak nebo onak.
Jsem nevrlej.
Proč jsi přestal? Kvůli psychiatrovi?
Hodně se o to zasloužil.
Ale hlavně jsem měl pocit, že nezvládnu ty zhnusy den potom.
Cože?
Zhnusy. Úzkosti, pocity viny. Šílené pocity viny.
Když otevřeš oči a říkáš si:
„Proboha, co jsem v noci dělal?“
To mi povídej.
Plácáš se v tom až do oběda,
kdy si dáš dvojitou Bloody Mary, když teda počkáš do oběda.
A pak jsi zase stříknutej a k ničemu až do večera.
Držíš se, než přijde čas na koktejl,
a pak jsi připravenej na cokoli, co noc přinese.
Doufejme, že další večírek.
A pak to zase všechno začne znovu.
Byl jsem na tom kolotoči dost dlouho
a buď jsem musel vystoupit, nebo se nechat zabít odstředivou silou.
Kámoš z vejšky konečně dorazil.
Poslouchej, Donalde.
Neurážej mě přednáškami o přijatelném společenském chování.
Slibuju, že rozcapím nohy a budu mluvit hlubokým hlasem.
Donalde, ty jsi opravdu prvotřídní čurák.
Razie!
Všichni jste zatčeni.
Nazdar, miláčku. Překvapení od kuchařinky.
Ahoj, Emory. Dej to do kuchyně.
- Ahoj, Hanku. Larry. - Kdo je ta exotická žena?
Bál jsem se, žes zmizel!
Kde jsi schovával své klasicky řezané rysy?
Už nebydlím v New Yorku.
To si vezmu. Emory, kde máš dárek?
Dorazí později.
Larry.
Larry!
- Co je? - Dej Michaelovi dárek.
Prosím.
Víc nahlas, ať tě slyší i má matka ve Filadelfii.
- Stáls tu jako opařený. - Jo?
- Znáte Donalda? - Jasně. Rád tě vidím.
- Ahoj. - Těší mě.
Pardon, myslel jsem, že se znáte.
Nedá se říct, že se známe, ale...
- Ahoj. - Ahoj.
Ale co?
Už jsme se viděli.
To zní podezřele.
Neznáte se, ale viděli jste se.
Co jsem řekl špatně?
Teď se asi poprvé pohádají.
Poprvé, co jsme vystoupili z taxíku.
Kde jsi sebral tohohle?
Dole u popelnic.
S orchidejí za uchem
a velkými, vlhkými zveličenými rty.
- Jako Maria Montezová. - Prosím tě.
Co máš proti Marii? Byla to fajn ženská.
Počkat. Poslouchejte.
Přijel starý známý z vysoké
a zastaví se na skleničku, než půjde na večeři,
ale je hetero, takže...
Ten, kterýho jsem viděl? Jestli ten je hetero, já jsem papež.
Ne, to byl Justin Stuart.
Žádného Justina Stuarta si nepamatuju.
- Jasně že ne, troubo. Já jo. - Je to někdo jiný.
Jo, Alan McCarthy, velmi blízký naprosto cizí člověk.
Ne že by mi záleželo na tom, co si o mně myslí.
Ale není na to připravený a nikdy nebude.
- Ty to přece chápeš, Hanku. - Jasně.
Fakt myslíš, že o tobě neví?
Nikdy nedal najevo nejmenší podezření.
Měl snad lobotomii?
Na vejšce jsem si dával hodně bacha
a když ho vidím, pořád si dávám bacha.
- Nevím sice proč, ale je to tak. - Úlet.
Na vejšce jsem byl jako Alan.
Holky po mně jely.
Nosil jsem jenom ty trapný šosácký hadry
a ty nemožný koženkový bagančata.
- Bez urážky. - V pohodě.
Dělal jsem chlapáka a myslel si, že si nelžu.
Fakt jsem myslel, že jsem hetero.
Že jsem na kluky, jsem přiznal až po škole.
A co ty víkendy mimo školu?
Ještě jsem to nepřiznal.
Říkal jsem si, že jsem byl sťatej a zase jednou ujel.
„Ty bláho, včera jsem byl tak sťatej, že si nic nepamatuju.“
To je ono.
Cítil ses provinile, protože jsi katolík.
- Nic víc. - To není pravda.
Tenhle syndrom se netýká náboženství,
i když uznávám, že mezi mormony je hodně případů.
Koho tady musí člověk ojet, aby dostal pití?
Kecneš si někde?
Všichni jsme si tehdy nějak omlouvali, co děláme.
Později jsem zjistil, že můj nejlepší kamarád Justin Stuart...
Což není Alan McCarthy.
Sklapni. Dělal to samé.
Jenomže Justin jezdil na víkendy do Bostonu.
Když si člověk říká, že byl prostě sťatej,
opravdu je opilý. To je pravda.
Ale taky si všechno pamatuje.
Spousta chlapů se musí ožrat, aby si zapíchali.
To jsem slyšel.
Donalde,
vzpomínáš, jak jsme to dělali poprvé?
Byl jsem tak opilej, že jsem sotva stál.
Byls tak opilej, že ti sotva stál.
- Tak sťatej, že si nic nepamatuju. - Kecy. Pamatuješ si to.
Panebože. To bude Alan.
Prosím vás, všichni se trochu zklidněte dokud tu bude.
Pro ségru cokoli, drahouši.
Emory, ne!
Promiň, ale právě o tom mluvím.
- Nepředvádět se. - Promiň.
Myslíš, že Giants letos vyhrajou ligu?
To si piš, vole.
- Ahoj, Bernarde. - Čau, puso.
To si vezmu. Všichni jsou venku. Dej dárek k ostatním.
Je to jen další dáma!
- A není srdcová. - Je to piková dáma!
Řekl ti někdo, že bys vypadal božsky v hamace,
mezi žaluziemi a větráky na stropě a spoustou tropických kapradin?
Ty jsi taková buzna. Třešnička na dortu. Vstávej.
- Kdo měl obstarat dort? - Já. Měli ho přivézt.
Kolik svíček jsi na něj dal? 80?
Počkej, Alane. Neslyším tě. Půjdu k jinému telefonu.
- Už přivezli dort? - Ne.
- Panebože. Můžu si zavolat? - Jasně.
Hele, máme tu kraby. Dejte si.
Můžete mi dát číslo na cukrářství Marseille, prosím?
- Dá si někdo něco k pití? - Jo!
Jestli si dám? Budu vaše servírka nahoře bez.
Nevystrkuj na nás svoje povislý cecky.
Co si dáte, hoši?
- Máte pivo? - V ledničce.
- Já ho přinesu. - Pivo?
- Kdo pije pivo před večeří? - Pivaři.
Jak může citlivý umělec jako ty žít s takovým pařezem?
Nemůžu.
Ale člověk doufá.
Alane, neblázni. Není za co se omlouvat.
Cítím se prostě jako trouba.
Zastřelil bych se za to, jak jsem se choval.
O nic nejde. Stejně tu mám návštěvu.
Neměli bychom čas si popovídat.
Co kdybychom zítra zašli na oběd?
Jasně. Sejdeme se kolem jedné v Oak Room?
To zní skvěle.
Poslyš, Michaele, mohl bys na dnešek zapomenout?
Jako by se nic nestalo?
Jasně, Alane. Už jsem zapomněl.
- Uvidíme se zítra? - Prima.
Jo, zlato. Pusť tu muziku!
Bubny víří a oči září jako démanty.
Hrozný.
Díky, Bernarde.
Jako by ses vybavil na celé léto.
Blázníš? To mu vydrží tak dva dny.
Takže nepřijde.
Někdo jí, někdo pije, někdo hulí.
- Já čtu. - A čteš a čteš.
Je div, že se ti oči neprotočí,
když vidíš obálku.
Aspoň relaxuje konstruktivně.
To je fakt. Co dělám já? Létám.
Ne, to už nedělám,
protože na to nemám prachy.
Chodím ještě tak do sauny.
Mě čeká obojí. Letím na západní pobřeží.
Pořád vystupuješ s tím oslem v Tijuaně?
Jedu do San Franciska na zaslouženou dovolenou.
Půjdu do lázní
a neodejdu, dokud za týden neoznámí, že moje letadlo odlétá.
Ty se nikdy nepoučíš, co?
- Bernarde! - Když byla Emily posledně v sauně,
vlezl tam chlap jako medvěd
a Emory povídá: „Potykáme?“
A medvěd povídá: „Ne, zatýkáme.“
- Byl z mravnostní policie. - Emory!
Taky musíš všechno vykecat. Fakt dík, cukrouši.
Bydlíš u rodičů?
Jo, ale je to v pohodě. Jsou gay.
To ti přijde vtipný, Hanku?
Co se stalo s Alanem?
Začal si strašně vyčítat, že se sesypal, když mi volal.
Pořád se omlouval.
A najednou otočil
a před mýma očima se změnil ve starého Alana.
- Ušima. - Ušima.
Ten krab očividně nezabral.
Nevím, co proti němu všichni mají.
Někdy mi připomínáš čínské mučení vodou.
Ne, beru to zpátky.
Občas mi připomínáš neúprosné čínské mučení vodou.
Mrcho.
- Kde se fláká Harold? - Jo, kde je ten teplej nanuk?
Emory říká Haroldovi teplej nanuk,
protože býval krasobruslař.
Víš, že se tu někde potuluje.
Kdyby tě viděla tvá máma, ranila by ji mrtvice.
Máš u sebe foťák?
Ale ne, to jsou chlupatý. Všichni od sebe!
Nejspíš přišel Harold.
Ne, je to poslíček z cukrářství.
- Díky bohu. - Zeptej se, jestli má cukrovou pusinku.
Nech toho, Emory.
Ta nána je fakt nemožná.
Připomínáš mi staropanenskou učitelku.
Ty mi připomínáš kuřecí křídlo.
Určitě to byla lichotka.
Dobrý večer.
Bernarde, pamatuješ, co jsme dělávali na Fire Islandu?
Je to tak dávno, že jsem asi zapomněl.
Já si to pamatuju.
- Sleduj mě, kotě. - Jak to bylo?
- Vlnka, vlnka, loket... - Jo.
Dojíme...
Toč se. Rozjeď to.
- Hele, Rockettes v důchodu. - To je ono.
- No tak, Donalde. - Ani náhodou.
- Zatraceně, Hanku! - Proč...
Myslel jsem... Říkals, že nepřijdeš.
Promiň.
Jen jsme blbli.
Volal jsem ti z budky tady za rohem.
Ta moje večeře je kousek odsud.
Emory nám předváděl takovej taneček.
Šel jsem kolem a dole bylo otevřeno.
To je Emory.
Hoši, Alan McCarthy.
Alane, proti směru hodinových ručiček, Larry, Bernard, Donald, Emory a Hank.
- Těší mě. - Ahoj.
- Dáš si něco k pití? - Ne, díky. Nezdržím se.
Když už jsi tady... Co si dáš?
- Skotskou, prosím. - Dobře.
- Přinesu ji. - Díky.
Asi jsem tu jediný pivař.
- Kdo má narozeniny? - Harold.
- Harold? - Ještě tu není.
V životě nepřišla včas...
Teda nepřišel.
Hanku, Alan je z Washingtonu. Byli jsme spolu na Georgetownské univerzitě.
Jo.
Není to úžasné?
Jestli je moc silná, naředím ji vodou.
To je dobré, díky.
- Děláš pro vládu, Alane? - Ne, jsem právník.
- A ty? - Jsem učitel.
Typoval bych tě na sportovce.
Vypadáš, že sportuješ.
Nejsem profík, ale na vysoké jsem hrál basketbal.
- Taky hraju tenis. - Já taky.
- Super hra. - To je.
- Co učíš? - Matematiku.
- Matematiku? - Jo.
Matematiku.
Člověk by si hned běžel koupit logaritmické pravítko.
Emory, potřebuju pomoc v kuchyni.
- Jsi můj vyvolenec. Pojď. - Jako vždycky.
- Jsi rozený posluha. - Od africké princezny to sedí.
Pojď taky. Můžeš mě ovívat, až budu dělat salát.
Pojď, Emory.
Neposadíme se?
- Jasně. - Jo.
Mrzí mě, že jsem vás takhle přepadl.
To nic.
- Jak ses měl? - Dobře, díky. A ty?
Jsi ženatý?
- Cože? - Vidím, že jsi ženatý.
Ano, Hank je ženatý. Donalde, přines trochu ledu.
- Máš děti? - Ano, dvě.
Synovi je devět, dceři sedm.
Měl bys vidět, jak kluk hraje tenis. Můžu mu leda závidět.
- Taky mám dvě děti. Holky. - Prima.
- Jak se mají, Alane? - Výborně.
- Jo? - Jsou úžasné.
Jsem do nich blázen.
- Jak dlouho jsi ženatý? - Devět let.
- Věřil bys tomu, Mickey? - Ne.
Mickey chodil s mou ženou, když jsme byli na škole.
Věřil bys tomu?
Božínku. Pardon.
Žiješ tady ve městě?
Ano, žijeme.
Rozvádím se.
- Bydlím s Larrym. - Ano, bydlí spolu.
To mě mrzí. Teda...
Ne, já to chápu.
- Dal bych si ještě. - Jasně. Omlouvám se.
Potřebuješ něco, Alane?
Nemůžu najít skotskou.
Držíš ji v ruce.
Jasně. Jsem trouba.
- Já ti naliju. - Díky.
- Kde se toulá Harold? - Vždycky přijde pozdě.
Víš, jaký je neurotik, když má někam jít.
Trvá hodiny, než se vypraví.
- Proč? - Co proč?
Proč Haroldovi trvá hodiny, než se vypraví?
Protože je primadona.
Nepopovídáme si nahoře, Alane?
Jen dopiju a půjdu.
Ale pojď. Vezmeš si to s sebou.
- Už mám dopito. - Prosím.
- Promiňte, hned budeme zpátky. - Však on neuteče.
- Pojď. Tudy, Alane. - Jasně.
Co to mělo znamenat?
- Co jako? - Však víš.
- Dáš si ještě pivo? - Ne.
Žárlíš?
Já jsem Larry.
Ty žárlíš.
Donalde, kde ses potloukal?
Dlouho jsem tě neviděl.
Alane...
Chtěl bych ti něco vysvětlit ohledně tohoto večera.
Co je potřeba vysvětlovat? Občas prostě...
nemůžeš pozvat všechny.
Někdo si to bere osobně, ale já ne.
Měl bych se omluvit, že jsem se pozval.
Tak jsem to úplně nemyslel.
Tví přátelé vypadají jako fajn lidi.
Ten Hank je velmi přitažlivý.
Ano, to je.
- Jak se jmenuje jeho spolubydlící? - Larry.
Co dělá?
Je reklamní výtvarník.
Donald se mi taky líbí.
Po chuti mi není jenom...
Jak se jmenuje? Emory?
Ano, Emory.
Je mi protivné, jak mluví.
Jak mluví, Alane?
No víš... Jeho humor.
Občas je opravdu vtipný.
Když ti to přijde zábavné. Prostě...
Chová se jako teplajzník.
Promiň, to jsem nechtěl.
Je hrozné něco takového o někom říct.
Ale víš, jak to myslím.
Uznej, že je zženštilý.
- Trochu. - Trochu?
Je jako motýl v říji.
Nedivím se, že vás učil tancovat.
Nejspíš chtěl tancovat s tebou.
Prosím tě. Vždyť mě znáš.
Víš, co si myslím. Tvůj soukromý život je tvoje věc.
To jsem nevěděl, Alane.
Já...
Je mi to fuk, když to nedělají na veřejnosti
a nevnucují to všem ostatním.
Proč jsi brečel, když jsi mi volal?
Chci tě jen poprosit o prominutí,
že jsem byl tak nemožný.
Musel jsi být rozrušený, jinak bys to neříkal
a neříkal bys, že mě musíš vidět.
- Prosím tě. - Neklape vám to s Fran?
Hele, už opravdu musím jít.
Proč jsi v New Yorku?
- Přijdu pozdě na večeři. - S kým? Kam jdeš?
- Záchod je tamhle? - Ano.
Omluv mě.
Co se děje? Ani se neptej, drahouši.
Hanku, přidej se k nám.
To je zajímavý návrh. Koho to napadlo?
Mě.
Myslí tím konverzaci.
Kde jsou skleničky na víno?
Dělám, co můžu.
- Na zdraví. - Nakašlat.
Nakašlat na zdraví?
- Kde je ten pán? - Je na pánech.
Dejte si ještě pět minut pauzu,
je na odchodu.
Konečně.
Hodně štěstí, zdraví.
Hodně štěstí, Harolde.
A kdo jsi ty?
Můj dárek pro Harolda. Přišla moc brzy.
A to není Harold, pitomče.
Říkals, že otevře dveře.
Ale až po půlnoci! Měl být půlnoční kovboj.
Vypadá jako sborista z laciného muzikálu.
Až po půlnoci a máš popřát tomu pravému!
Říkal jsem ti, že Harold má husté černé kudrnaté vlasy.
Tenhle týpek je skoro plešatej.
Díky. A jdi se bodnout!
Ještě že jsem neotevřel já.
Tak hustý a černý zase ne.
Zapomněl jsem.
Taky jsem chtěl být do půlnoci v barech.
Opravdu má úroveň.
Co chceš dělat v barech?
Cukrouši, zaplatil jsem ti za celou noc.
Při cvičení jsem si poranil záda a chtěl jsem jít brzy spát.
To je ale smůla. Co se stalo?
Ujely mi ruce při shybech,
spadl jsem na paty a zranil si záda.
Proč si bereš na shyby podpatky?
Neměl bych dělat shyby. Mám slabé ruce.
Slabé ruce. Dřív se tomu říkalo pacičky.
Kdo si to ještě pamatuje?
- Co máš na přání? - Na, přečti ho.
„Drahý Harolde, bum bum. Jsi naživu.
Teď se převal a dělej mrtvého.
Všechno nejlepší, Emory.“
Úplná báseň, Emmy.
A na úrovni, jako vždycky.
Žes to nevyvěsil na Times Square.
Brzděte, jde jeptiška ve smokingu.
Zatraceně, Emory.
Tak já jdu. Díky za pití, Michaele.
Nemáš zač. Uvidíme se zítra?
Ne, asi nebudu mít čas. Možná se vrátím do Washingtonu.
Máš náročný rande na Lafayette Square?
- Cože? - Emory.
Zapomeň na to.
Ty jsi Harold?
Ne, to není Harold. Ten je pro Harolda.
- Nashle, Hanku. Těšilo mě. - Nápodobně, Alane.
Když budeš v DC, představím ti ženu.
To by bylo prima. Že jo, Hanku?
Jo, určitě se s ním rádi seznámí...
Teda s ní.
Zájmena mi dělají problémy.
Kolik R je ve slově zájmeno?
Co kdybys mi políbil prdel? Tam to svoje R najdeš.
Co kdybys mi ho vykouřil?
Proč? Tvý starý se zasekla čelist?
Teplouši! Buzerante!
- Emory! - Úchyle!
Kreténe! Já tě zabiju!
Zasranej buzerante!
- Přineste led! - Úchyle!
Co blbneš?
Uklidni se.
Jen ti rozbil ret. Larry?
Prosím.
- Proboha. - Sakra.
Počkáš tamhle u dárků?
Ahoj, Harolde. Všechno nejlepší.
Přišel jsi právě včas. Jak vidíš,
zábava je v plném proudu.
Hej ty, tohle je Harold.
Hodně štěstí, zdraví.
Hodně štěstí, Harolde.
Hodně štěstí, zdraví.
Co je ti k smíchu?
Život.
Život je kupa srandy. Život, však víš, ne?
- Jsi zhulenej. - Všechno nejlepší, Harolde.
Jsi zhulenej a jdeš pozdě.
Měl jsi sem dorazit
přibližně mezi půl devátou a devátou.
Michaele, já jsem
32letá, šeredná, poďobaná židovská buzna.
A jestli mi chvíli trvá, než se dám dohromady,
a když si trochu zahulím, abych sebral odvahu
ukázat tenhle ksicht světu,
nikomu do toho nic není.
A jak se máš ty?
Všechno nej, Hallie.
- Co se ti stalo? - Neptej se.
Modrají ti rty.
Vypadáš, jako bys vylízal sněhuláka.
Ta maškara mi dala ránu.
Bacha, Emory. Právě takové řeči ho strašně dráždí.
Kdo je ta postava?
Kdo byla?
Kým by si přála být?
Kdo ví? Koho to zajímá?
Jmenuje se Alan McCarthy.
Ten tvůj kámoš z vejšky? To je tvoje překvapení pro mě, Michaele?
Myslím, že překvapený je Alan.
- Všimni si, že nemá slov. - Doufám, že je v šoku! Je to zvíře!
Taky má narozeniny?
- To je překvapení pro tebe. - Když mluvíme o zvířatech.
Ode mě. Jak se ti líbí?
Má zajímavou tvář a tělo,
ale odpuzuje mě, protože neumí mluvit o umění.
Není to věčná škoda?
- Toho bych milovat nemohl. - Nikdy. Kdo by mohl?
Já a ty bychom mohli.
Drahouši, je to kus.
Možná je pitomá, ale je tvá.
Je to super překvapení. Mám velikou radost.
Dal bych ti pusu, ale nechci se zakrvácet.
Podívej na můj top!
Počkej, až uvidíš svůj obličej.
Pojď, Emory. Dáme tě do pořádku. Všechno nejlepší, Harolde.
Díky, miláčku.
- Je zničený. - Vezmi si v ložnici můj.
Ten na zemi je z vikuni.
Další oslava narozenin se starými známými.
Láhev vychlazeného Pouilly-Fuissé. Koupil jsem ho pro tebe.
Kocoure, všechno je odpuštěno. Můžeš zůstat.
Ne, můžeš zůstat, ale vše není odpuštěno. Na zdraví!
Kdo pozval pana Správňáka na moje narozeniny?
Náhody neexistují.
Kdo pozval jeho?
Přiznávám se.
Bez berličky se neobejdeš, co?
Nikam nejdu.
Je mi špatně. Asi se pozvracím.
Zopakuj to, a nemusím brát prášky na potlačení chuti k jídlu.
Žádný spěch. Krok za krokem.
Nejsem připravená na detail, pane DeMille.
A ještě dva týdny nebudu.
Proboha, zase po mně jde!
- Je mu zle. - Spíš je zlej.
Drahouši, odveď mě domů. Ti hošani se zbláznili.
Tak jedeme.
- Dá si někdo? - Fakt díky, ale ne.
Ne, díky.
A co ty, Texi?
Jo.
Michaele, nechal jsem jídlo v troubě. Vyndej ho, kdy budeš chtít.
Nikam nejdeš.
- Stejně nemůžu jíst. - Já mám hlad jako vlk.
Nacpu se k prasknutí.
Říkal jsem, že nikam nepůjdeš.
Pozor na naštvanýho teplouše.
Když nepije, je nebezpečnej. Když pije, jde o život.
- Nevšímejte si ho. - Umírám hlady, Emory.
Čekám na tvoje lasagne s opiem podle Alice B. Toklasové.
Opravdu?
To mě tak těší. Třeba vás obsloužím, než odejdu.
Nikdo nikam nepůjde.
Zítra ti bude tak blbě, to si neumíš představit.
Hele, udělej piruetu na tomhle.
Já se točím. Ty se jen vytáčíš.
- Michaele, máš tady sprej? - Sprej na vlasy?
Máš mu držet hlavu, ne ho česat.
Osvěžovač, ne lak na vlasy.
Na záchodě je květinový sprej.
Díky.
Trávu mám v lékárničce v krabičce od náplastí.
Prý je to nejbezpečnější.
Když přijdou fízlové, zavřeš se v koupelně
a spláchneš ji do záchoda.
To je opatrný.
Lepší než kde jsem ji měl předtím.
V piksle od oregana na polici s kořením.
Věčně jsem zapomínal a má zlomyslná máma byla sjetá po salátu.
Ale jí se to asi líbí.
I když přijde třeba na snídani, vždycky říká:
„Dáme si salát!“
Ty jsi jasně ten typ, co si pořád při čtení slabikuje
a když je v páře,
ptá se, jak se ti tam líbí.
Ve fitku nikdy nechodím do páry.
Po cvičení to není dobré. Vyfoukne tě to.
Když sis zhuntoval záda, aby ses napumpoval jako mičuda?
- Jo. - Máš pravdu, Harolde.
Nejenže neumí mluvit o umění,
nedokáže dát ani dvě věty dohromady.
Ale je krásnej.
Je nepřirozeně přirozeně krásný.
- Ne že by to něco znamenalo. - Neznamená to všechno.
To si povídej, až ti budou padat vlasy jako listí.
Ne že by padání vlasů nebylo přirozené, když člověk dosáhne zralého věku.
Když jde o věk, buzny jsou horší než ženský.
Myslí si, že po 30 je po všem.
Tělesná krása není tak důležitá.
Jasně že není. Jak by mohla?
Záleží na tom, kdo se dívá.
A je povrchní. Na to nezapomeň.
Ne, na to jsem nezapomněl.
Je povrchní a taky pomíjivá.
Strašně pomíjivá.
Jak dlouho vydrží? Třicet, 40 nebo nejvýš 50 let?
Škoda tvářičky tohoto chudáčka.
Je to tragédie.
Je naprosto prokletý.
A jak by se jeho krása mohla srovnat s mou duší?
Svou duši jsem sice nikdy neviděl,
ale podle mámina rabína je to pěknej kus.
Ale já ji nemůžu najít, abych se mrknul,
a kdybych ji našel, prodal bych ji bez mrknutí oka
za trochu povrchní, pomíjivé, bezvýznamné krásy.
Odpusť mu, Otče, neboť neví, co činí.
Michaele, ty mě zabiješ.
Nevíš, kam vlastně patříš.
Když je někdo pro náboženství, jsi proti.
Když popírá Boha, jsi taky proti.
Lze říci, že v této oblasti máš problém.
Nemůžeš s tím žít, ale neobejdeš se bez toho.
- Nese se lahoda! - Bacha!
Víš co? Zabít tě by nestálo moc námahy.
Držíš se církve jako pojistky.
Správně, věřím v Boha.
A kdyby se ukázalo, že fakt neexistuje, nic neztrácím.
Ale kdyby se ukázalo, že existuje, jsem v suchu.
Jsi prostě pěknej pokrytec.
Jasně, jsem fakt mizernej katolík,
co se opíjí, celou noc hřeší a ráno pak jde na mši.
Záleží na tom, co považuješ za hřích.
Zavři už tu svou klapačku a vrať se do kuchyně!
Říkej si, co chceš. Jen mě nemlať.
Je větší než rohlík?
Trochu odpočívá.
- Jak to voní v koupelně? - Trochu líp.
Předtím tam smrděly zvratky.
Teď jako by se někdo vyblil do záhonu gardénií.
Večeře je na stole!
Co by sis dal, chlapáku?
Alana McCarthyho, se vším všudy.
Em, vypadá to božsky.
Byla by ze mě dobrá manželka.
- Co je to? - Lasagne.
Vypadá to jako slisované špagety a masové koule.
Bylo to v páře.
- Fakt? - Panebože.
„Vypadá to jako slisované špagety a masové koule.“
Ano, Harolde, opravdu ti závidím.
Ty se samozřejmě vyznáš v kuchařském umění.
Vypravěč, gurmán, otrava.
- Je to dobrý. - Chutná ti? Tak jez.
Zacpi si tím pusu a už nemluv.
Vytáčíš se.
- Víno? - Ne, díky.
No tak, kluku. Přinuť se.
Spláchni ty deprimované těstoviny průměrným vínem.
Someliér, znalec, čuně.
Nedáš si?
Ne, moc mě bolí pusa. Donese někdo Alanovi?
Z otloukánka se vyklubala milosrdná sestřička.
Chutná ti, Hallie?
Přidám si podruhé, potřetí a klidně i popáté.
Naprosto zoufale se snažím udržet si váhu.
Naprosto ze všeho máš naprostou stíhu.
Jo? Můžeš mi o tom neříkat?
Celý den hladovíš,
aby ses pak mohl nacpat.
A pak kňouráš, že jsi tlustej a ohavnej.
Přitom nejsi o nic tlustší nebo hubenější, než jsi byl.
- Paranoidní nána. - Je to výborný, Emory.
Rádo se stalo, kuchařinku to stojí málo.
A tvoje patologická nedochvilnost, to je úplně šílený.
Vytáčíš se!
Strávíš hodiny v koupelně před zrcadlem,
než vyjdeš na ulici.
A vypadáš úplně stejně jako před tím, než jsi na sebe naplácal
bůhvíkolik mazání, mastiček a krémů.
Mám špatnou pleť. Co ti mám povídat?
Kdo by neměl, když si vezme pinzetu
a záměrně si zmrzačí póry?
Není divu, že máš poďobanej ksicht,
když se celé roky mrzačíš.
Král prasat.
Máš na tváři jizvy, ale není to tak strašné.
A kdyby sis dal pokoj,
neměl bys jich víc, než sis jich už nadělal.
Teď ode mě čekáš kompliment
za svou upřímnost, co?
Že jsi nejlepší kámoš, co mi řekne,
co mi ani nejlepší kamarádi neřeknou, ty nenávistná svině.
A ty prášky!
Harold si celý rok hromadí,
hamouní a skladuje barbituráty
jako nějaký sysel.
Stovky nembutalů a seconalů.
Jen aby se připravil
na dlouhou zimu své smrti.
Povím ti rovnou, Hallie,
že až na to přijde, nebudeš mít odvahu.
Není to jako v divadle.
Ne každej buzerant se na konci odpraví.
To je možná pravda.
Čas nepochybně ukáže,
ale zatím jsi zapomněl na menší detail.
Kosmetika a adstringenty jsou zaplacené,
koupelna je zaplacená,
pinzeta je zaplacená
a prášky...
jsou zaplacené.
Hodně štěstí, zdraví.
Panebože.
Hodně štěstí, zdraví.
Hodně štěstí, Harolde.
Hodně štěstí, zdraví.
Jsi miláček.
Sfoukni svíčky, drahouši, a něco si přej.
Sfoukni svíčky, kotě.
- Je jí teprve 32 let! - Božínku.
- Teď musíš otevřít dárky. - Začni tímhle.
Dárky! Kde je přáníčko?
Tady.
- Od Larryho. - Larry.
Proč jsi ji dal na zadní stranu?
To je božské. Zbožňuju to, Larry.
- Co je to? - Karta na Boardwalk.
Gay pop art.
Super, Larry. Až přijdu domů, hned to pověsím.
- Prima. - Nechápu.
Lovíš kluky v Atlantic City?
Kolik jsi za něj zaplatil?
- Byl za hubičku. - Nejsem za hubičku. Beru 20 dolarů.
A co za dvacku děláš?
Co můžu.
Prima svetr.
Díky, Hanku.
Jestli chceš, můžeš ho vyměnit.
Ne, tenhle je fakt...
prima.
- Kdo si dá dort? - Všichni?
Já ne.
- Prosím. - Díky.
Bernarde! To je rozkošné!
Podívejte, vyšperkované nákoleníky.
S monogramem.
Bernarde, ty jsi boží!
Díky, Michaele.
Co je?
- Rádo se stalo. - Co je to?
Jeho fotografie ve stříbrném rámečku s vyrytým nápisem a datem.
Co se tam píše?
Něco osobního.
Bernarde, co kdybychom si pustili trochu muziky, ať to tu ožije?
- Dobře. - Jo, chce se mi tancovat.
Pojď, Michaele.
Ne, díky. Já můžu jen vést.
- Já se nechám vést. - Tenhle taneček propiju.
No tak, Texi.
Nástup.
Sakra.
- Michaele! - Pojďte uklízet!
Rychle!
Pojď sem.
- Dělejte! - Zavřete dveře!
- Pohyb. - Dělejte.
Zalezte sakra dovnitř.
Bože.
Kape to ze mě.
Vezměte si ručník. Nenamočte nábytek.
- Tady máš ručník. Utírat! - Sakra, Michaele.
Díky, Michaele.
Zatančíme si?
Jejda, Ivana Hrozná se vrátila.
Ahoj, Alane. Už je ti líp?
To ne, Alane.
Jak se říká na hlubokém Jihu, neodcházej v tomto nehostinném počasí.
Taxík neseženeš.
A jsi vytočenej.
Přišels o dort a rozbalování dárků,
ale máš štěstí.
Přišels právě včas na společenskou hru.
Zahrajeme si!
Michaele, proč ho nenecháš jít?
Může si jít, kam chce,
ale nejdřív si zahrajeme.
A co? Pexeso s filmovými hvězdami?
Ne, to je na něj moc přiteplalý. To by mu nešlo.
Co bys chtěl hrát, Michaele? Na pravdu?
Hezký, Hallie.
Nebo spíš na vraždu?
- Na to si vzpomínáte, ne? - Fakt milý.
Nejsou dost podobné?
Pravidla jsou stejná. Někoho zabiješ.
- Mickey, já jdu. - Nikam nepůjdeš.
Michaele, nech ho jít.
Nechce opravdu odejít.
Jinak by už byl dávno pryč
nebo by vůbec nepřišel.
- Mickey, necítím se... - Jmenuju se Michael.
Jsem Michael.
Michaelovi nemůžeš říkat „Mickey“.
Nás, co se jmenujeme Michael, to hodně nervuje.
Jestli nevěříš, zkus to.
Promiň...
Nemyslí mi to.
Myslí ti to.
Ale nemůžeš odejít.
Je to jako dívat se na nehodu na dálnici.
Nemůžeš se na to dívat, ani odtrhnout oči.
Kdo bude hrát s Alanem a se mnou? Všichni?
- Já hrát nehodlám. - Já taky ne.
Ne každý se podílí na životě.
Někdo vždycky jenom přihlíží.
- Co budeme hrát? - Je to jednoduchá hra.
Musíme zatelefonovat člověku,
o kterém si myslíme, že jsme ho skutečně milovali.
- Nehraju. - Ale hraješ.
Rád bys, abych hrál, co?
Komu zavoláš?
Po těch tirádách, co musím poslouchat.
Komu zavoláš, Hanku? Zavoláš mně?
Zdá se, že v ráji se schyluje k roztržce.
Kdyby ne, určitě ji dokážeš vyvolat.
A komu bys zavolal ty?
Nevěřím, že bys zavolal mně.
A jeden hovor by ti určitě nestačil.
Tři dálkové a bůhvíkolik místních.
- Ještě že to nebudu platit. - Ticho.
Neboj, Michael taky ne.
Vysvětlím vám pravidla. Když zavoláte, dostanete jeden bod.
Když to zvedne ten člověk, dostanete další dva body.
Když někdo jiný, dostanete jen jeden.
A když to nikdo nevezme...
máte pech.
Máte pech, když zavoláte.
Když se ozve člověk, kterému voláte,
a představíte se, dostanete dva body. A pak...
Když mu řeknete, že ho milujete,
dostanete pět bodů navíc.
To je sprostý.
Takže můžete dostat deset bodů nebo jenom jeden.
Můžete taky dostat nulu, když víte, jak na to.
Hanku, pojď se mnou.
Slyšeli jste to?
Ty to nechápeš, Alane. Já nemůžu.
Ty můžeš, ale já ne.
Jestli to nechápe, vysvětli mu to.
- Já mu to vysvětlím. - To jsem si myslel.
Alane, Hank a Larry jsou milenci.
Nebydlí spolu.
- Spí spolu, jsou milenci. - Michaele.
Po čtyřicítce už nikdo nemá spolubydlící.
Když ne milenci, jsou sestry.
- Hankovi je přes 40. - Tobě moc neschází.
Hanku?
Ano, Alane. Larry a já jsme milenci.
Ale...
Jsi ženatý.
Panebože.
Asi jsi řekl, co jsi neměl.
Není to roztomilé?
Když je chlap ženatý, automaticky je heterosexuál.
Alane, Hank je na kluky i na holky, ale je jasné, čemu dává přednost.
Kdo bude volat první?
- Emory? - Volej ty, Bernarde.
- Já nechci. - No tak, zavolej Petera Dahlbecka.
- Tomu bys chtěl zavolat, ne? - Kdo je Peter Dahlbeck?
Kluk z Detroitu, pro jehož rodinu Bernardova máma prala,
už když byl malej černoušek.
Já pro ně taky pracoval.
Po škole a každé léto.
Miloval jsem ho asi odjakživa.
Ale nikdy si mě ani nevšiml.
Kromě toho je na holky.
Nic mezi vámi nebylo?
Jednou v noci to konečně dělali u bazénu,
když byli opilí.
Se správným vínem a muzikou je zvědavý skoro každý.
A potom jsme šli plavat.
Bez plavek, ve tmě, jen měsíc se zrcadlil ve vodě.
To je romantika.
A ráno jsi mu na podnose přinesl kávu a acylpyrin.
Pamatuju, jak jsem se bál, až se ráno uvidíme.
Ale on dělal, jako by se nic nestalo.
Ty bláho, asi byl tak sťatej, že si nic nepamatoval.
To je ale zvláštní.
A teď tomu pokrytci zavolej, za deset bodů.
Ty znáš jeho číslo?
Jasně, bydlí zase u rodičů v Grosse Pointe.
Právě se rozešel se svou třetí ženou.
- VN nebo LO? - Cože?
„Volaný neodpovídá“ nebo „linka obsazena“.
Ani nepočkal, aby to zjistil.
No tak, Bernarde. Zvedni ten telefon.
Víš, že mu chceš zavolat. Nebo nevíš?
Tak do toho.
Hoříš zvědavostí. No tak, zavolej mu.
Dělej.
- Haló? - Jeden bod.
Kdo je tam?
- Paní Dahlbecková. - Jeden bod.
Tady Bernard.
Francinin chlapec.
Syn, ne chlapec.
Dobře, děkuji za optání.
Paní Dahlbecková, je Peter doma?
Aha.
Sakra.
Ne.
Ne, není to důležité. Jen...
Chtěl jsem mu říct...
Chtěl jsem mu jen říct...
Že ho miluju. Vždycky jsem ho miloval.
Slyšel jsem o něm a jeho ženě. Velmi mě to mrzí.
Nula bodů.
Máma mi napsala.
Ano, to je. Opravdu. Inu...
Mohla byste mu říct, že jsem mu volal, protože...
Protože...
Protože mi to bylo velmi líto
a doufám, že se to mezi nimi vyřeší.
Dobrou noc.
Sbohem.
Celkem dva body.
- Hrůza. Další. - Dobrý, Bernarde?
Proč jsem mu volal?
Proč jsem to dělal?
- Kde byl? - Na rande.
No tak, Emory.
Vytoč číslo.
Můžete mi najít číslo, prosím?
V Bronxu.
Na Delberta Bottse.
Delbert Botts? Kolik jich může být?
Neměl jsem volat.
Ne, číslo domů, prosím.
Děkuji.
Přál bych si, aby mi vždycky neříkali „paní“.
Jasně, počmárej mi celej telefon.
Stačí naslinit, a je to pryč.
Jako spousta věcí.
Kdo je sakra Delbert Botts?
Člověk, kterého jsem miloval. Říkals, že těm máme volat, ne?
Správně, bobečku.
Jak můžeš milovat někoho s takovým jménem?
Ano, Emory, někoho takového nemůžeš milovat.
Nevypadalo by to dobře na jmenovce. Že, Alane?
Uznávám, že nemá nejlepší jméno,
ale on je...
Absolutně nádhernej.
Zamiloval jsem se do něj na první pohled,
když jsem byl v páté třídě
a on byl v posledním ročníku na střední.
Pak šel na vysokou a když dostudoval, byl jsem na střední.
A stal se…
zubařem.
Šels za ním, aby ti vytahal všechny zuby, co?
Ne.
Nechal jsem si je vyčistit.
- Neměl jsem volat. - Sklapneš už, Bernarde?
Se svýma otravnýma výčitkama si jdi někam jinam.
Celou dobu jsem se mu díval do očí.
Chtěl jsem ho kousnout do prstů.
Z toho jde hlava kolem.
- Falická fantazie. - Jde z toho hlava kolem.
Řekl jsem mu, že si nechávám čistit zuby na školní ples,
kde jsem měl na starosti výzdobu.
Řekl jsem mu, že téma je nebe
a že vystřihuju hvězdy ze staniolu
a vyrábím mraky z pletiva a skelné vaty.
Potřebuješ buzíčka, aby to bylo jako v nebíčku.
Jednou o Vánocích mi zalezla skelná vata za triko.
Strašně to svrbělo.
Bylo by hrozný, kdybys ji měl...
Už mlčím.
Byl zasnoubený s husou jménem Loraine.
Její matka byla opravdu pizda.
Neodbíhej od tématu.
Byl jsem úplně zničenej. Totálně rozhozenej.
Nemohl jsem jíst, spát, stát, sedět, nic.
Nakonec jsem mu zavolal, jestli bychom se mohli sejít.
To nebylo nejchytřejší.
Souhlasil.
Řekl, ať přijdu k němu domů.
Byl jsem nervózní, třásly se mi ruce, ani jsem se na něj nemohl podívat.
Zíral jsem do prázdna a vykoktal jsem, proč jsem přišel.
Řekl jsem, že se s ním chci přátelit.
Že jsem nikdy neměl přítele, s nímž bych si mohl povídat,
říkat mu všechno a věřit mu.
Chtěl jsem, aby byl můj přítel.
Řekl, že bude rád mým přítelem
a kdykoli budu chtít,
můžu za ním zajít nebo mu zavolat.
Potřásl mi mou rozklepanou rukou a já se vznášel...
jako na obláčku.
Na tom vatovém, co jsi vyrobil.
A druhý den
jsem mu koupil pozlacený zapalovač
a nechal na něj vyrýt jeho monogram.
Přiložil jsem přání: „Od tvého přítele Emoryho.“
Sedmnáct let, a už takové dary.
A večer na plese
jsem zaslechl, jak se Loraine s nějakou holkou hihňají.
Bylo jasné, že Del řekl Loraine o mé návštěvě a o tom dárku.
Za chvíli o tom věděli všichni.
Smáli se a utahovali si ze mě.
Všichni věděli, že jsem zabouchlej do dr. Delberta Bottse
a že jsem mu nabídl přátelství.
Ale nevěděli, že jsem ho miloval
ještě léta po tom,
co oni zapomněli na moje malé směšné tajemství.
Já teda potřebuju injekci inzulinu.
- Zavolej mu. - Ne, Emory.
Odkdy mu říkáš, co má dělat?
Nedělej to. Budeš litovat. Věř mi.
Co můžu ztratit?
Svou důstojnost. Tu můžeš ztratit.
To je teda fakt bžunda.
Ty mu vykládáš o důstojnosti,
když se od něj necháš neustále ponižovat tím,
že si z tebe dělá otroka.
On může, Michaele. Já můžu. Ale ty nemůžeš.
Není to diskriminace?
Nelíbí se mi, když to dělá, ani když to dělám já.
Ale dělám to sám sobě
a nechám ho, aby to dělal.
Protože jedině tak má pocit,
že jsme si rovní.
Oba jsme měli v životě pech,
ale mně se vede o hodně líp a on to ví.
Může mě ponižovat,
aby měl pocit, že není úplná nula.
To je od tebe velmi ohleduplné.
Je to jeho obrana, Michaele.
Ty máš svou obranu, ale ta je nepopsatelná.
Chcete si poslechnout vtípek z lepší společnosti na liberálním Jihu?
Víte, proč mají negři tak velké rty?
- Protože pořád dělají... - Proboha, Michaele!
Dej to sem. Pusť, Michaele.
Nematlej mi telefon, ty zbabělá náno.
Možná jsem nána, ale nejsem zbabělec.
Bernarde...
odpusť mi. Mrzí mě to.
Už ti nikdy nic takového neřeknu.
- LO. - Obsazeno?
Loraine nejspíš volá své matce.
Ano, Delbert si vzal Loraine.
Přišel jsi o svou šanci. Nemůžeme čekat.
Ty teda nemarníš čas.
- Komu voláš? - Charliemu.
Nenechám se přeskočit. Jsem na řadě a zavolám.
To je ono, Emory.
Plnou parou vpřed na ledovec! Hlavně neuhnout!
Chci finále jako řemen.
- Jsem na hadry. - Jsi zchlastaná teplá nána.
Kdo to nejvíc křičí, z toho to táhne.
Nejsem opilý. Nepoznáš, že jsem opilý.
- Já jsem opilý. - Já taky.
- Jsem sťatej. - Sklapni a volej.
Jsem největší opilec téhle sezóny i všech ostatních.
Zvoní to. Už není obsazeno.
- Haló? - Jeden bod.
Kdo je tam?
Kdo?
Dr. Delbert Botts?
Dva body.
Dele, jsi to opravdu ty?
Nikdo.
Jo, neznáš mě. Nepamatuješ si mě.
Já jsem...
Jsem jen přítel.
Zoufalý, opilý přítel.
Haló?
- Zavěsil. - Celkem tři body. Vyhráváš.
Prý jsem si asi spletl číslo.
Má pravdu. Tady jsme se všichni spletli.
Je to tvoje oslava, Hallie. Bavíš se?
Prostě skvěle.
A co ty? Bavíš se, Emory?
Bavíš se tak dobře, jak sis myslel?
- Jsem na řadě. - Ne. Zavolám Charliemu.
Ne... Dej mi to.
Zavoláš Charliemu?
Ne, Hanku.
Chci.
Larry.
Klidně si posluž.
Zavolá Charliemu za tebe?
Charlie jsou všichni, co s nima Hanka podvádím.
S kterými Hanka podvádím.
Řezník, pekař, cukrář...
Jasně, všechny je mám rád.
Ale Hank odmítá pochopit, že je všechny musím mít.
Nejsem typ na ženění. A nikdy nebudu.
Komu voláš?
Napadlo tě někdy,
že Hank třeba dělá za tvými zády totéž,
co děláš ty jemu?
To bych si fakt přál. Život by byl o hodně jednodušší.
Komu voláš?
Ať je to kdo chce, nesedí zrovna u telefonu.
- Haló? - Asi byl ve vaně.
- Jeden bod. - Chtěl bych nechat vzkaz.
Není doma. Jeden bod.
Můžete vyřídit, že volal Hank?
Ano.
- Dobrý večer. Jak se máte? - Kdo to je?
Ano, správně. Ten vzkaz je pro mého spolubydlícího Larryho.
Vyřiďte mu, že jsem volal...
Volá na náš záznamník.
...a řekl, že ho miluju.
Hanku, zbláznil ses?
Ano, správně. To jsem řekl.
Je pro Larryho.
Ode mě, od Hanka. A jak jsem řekl.
Miluju tě.
Jo, díky.
Celkem sedm bodů.
Hanku, jsi v čele. Jsi jasně v čele.
Proč, Hanku? Proč jsi to udělal?
Protože ho miluju a je mi jedno, kdo to ví.
- To neříkej. - Proč ne? Je to pravda.
Opustil jsem kvůli němu ženu a rodinu.
- To nechci slyšet. - Ale chceš.
Jen pokračuj. Všechno mu pověz.
Nechci to slyšet. Je to hnus!
Někdo to udělá kvůli ženě.
To chápu. To je normální.
Vždycky to tak není, Alane.
I když to chceš sebevíc. A bůh ví,
jak moc jsem to chtěl.
Opravdu jsem měl pocit, že svou ženu miluji, když jsem si ji bral,
ale vždycky tam bylo ještě něco.
Vždycky?
Já nevím. Asi ano.
Já věděl, co jsem, už od čtyř let.
O tobě to věděli všichni, Emory.
Já to o sobě taky vždycky věděl.
Nevím, kdy jsem si to připustil...
Dělal jsem, že je to něco jiného, nebo to úplně popíral.
„Ty bláho, včera jsem byl sťatej.“
Pak už jsem si nemohl lhát.
Myslel jsem na to, ale nic jsem s tím neudělal.
Poprvé to bylo, když byla žena naposled těhotná.
Bydleli jsme na venkově u New Havenu. V New Yorku byla učitelská konference.
Žena se na tu cestu necítila, tak jsem jel sám.
Ten den jsem na to ve vlaku začal myslet.
A myslel jsem na to.
Na nic jiného jsem nemyslel.
A čtvrt hodiny po příjezdu
jsem sbalil chlapa na záchodech na nádraží.
Panebože.
Nic takového jsem předtím neudělal.
Strašně jsem se bál.
Ukázalo se, že je to fajn chlap.
Už jsem ho znovu neviděl.
Je to zvláštní.
Ani si nevzpomenu na jeho jméno.
Potom to už bylo snazší.
Opakování je matka moudrosti.
Za nějakou dobu
jsem potkal Larryho na párty, na kterou jsme šli se ženou.
A začaly opravdové potíže.
To bylo před dvěma lety.
Proč jsem vždycky za padoucha?
Když nejsem rozvraceč šťastné rodiny,
jsem zmetek, se kterým se nedá žít.
Pocit viny se mění v agresivitu.
Není to tak, Michaele?
Jdi se píchat pinzetou do tváře.
Leze mi krkem,
jak všichni litujou chudáčka Hanka.
Larry, všichni vědí, že jsi přelétavý ptáček.
Nic jsem nesliboval.
Ani jsem nechtěl.
Ze svého sexuálního života se nemusím nikomu zodpovídat,
ani Hankovi ne.
A když to nedokáže přijmout, tak spolu nemůžeme žít.
Víc vztahů prostě patří k tomu, co jsem.
Nemusíš být gay, abys spal s kdekým.
Tak jsem to nemyslel. A Emory...
Neznám promiskuitnějšího člověka.
Vůbec nejsem promiskuitní!
Ne že bys chtěl, jsi prostě takový.
Proč by někdo chtěl do postele takovou rozjívenou kikinu?
- Michaele! - Kdo by po tobě vyjel?
Povím ti to. Nikdo.
Leda tak uprchlík z ústavu pro slepce.
Proč si to necháš líbit?
Tělesná krása není všechno.
Díky, Quasimodo.
Víte, jaké to je, žít s podělaným gestapákem?
Člověk se nemůže ani nadechnout bez výslechu.
Larry, jsi na řadě.
A mám plný zuby
tý komedie o věrnosti až za hrob.
To nefunguje. Chceš to slíbit? Fajn.
Slib to a drž se toho.
Ale když to musíš slíbit,
podle mě nic nezlikviduje vztah dřív.
Dej mi svobodu, nebo prd.
Jo, svobodu, kámo! Svobodu!
Musíš ji mít. Jinak to nefunguje.
Kdo slibuje nehynoucí věrnost, lže.
Aspoň většina, devadesát procent.
Věčně se podvádějí a pak si lžou.
Je mi líto, ale takový být nemůžu. Hank z toho vyšiluje.
Je ještě těch 10 %.
Jediná šance je, když se nějak shodneme.
Snažil jsem se to přijmout.
- Ale jdi! - Přijal jsem dohodu.
- Tvou dohodu! - Jakou?
Ménage.
Spoustě lidí to prý vyhovuje, ale mně to nesedí.
Já to nechtěl!
- Tak kdo to navrhl? - Byl to kompromis!
- Jo! - Souhlasils!
S ničím jsem nesouhlasil.
Souhlasils s vlastním návrhem a pak mi řekl, že souhlasím.
Nechápu to. Co je...
Já tě kopnu!
Ménage. Dva jsou pár, tři jsou ménage.
- Někomu to vyhovuje. - Mě na skupinovou terapii neužije.
Nic takového mě nepřitahuje.
Jsem staromódní.
Mám rád všechny, ale jednoho po druhém.
Měl jsi rád Donalda jako jednotlivou atrakci?
Ano.
- Řekl jsi mu to? - Ne.
Bylo to zřejmé od chvíle, kdy jsi vešel.
Ty kecy o tom,
že jste se viděli, ale neznáte se.
Nedívej se na mě tak, Hanku.
Celou noc flirtuješ tady s tím tučňákem.
Chtěl bys, abysme to zkusili my tři?
- Aspoň bychom byli spolu. - To se mi nezdá.
Jakou dohodu si představuješ?
Respekt!
Respekt ke svobodě druhého bez potřeby lhát nebo předstírat.
Hanku, svým způsobem tě miluju,
ale musíš chápat, že i když s tebou chci žít,
občas se vyskytnou jiní.
A když se to stane, nikdy se o tom nezmíním.
Ale když se zeptáš, povím ti to.
Dostane body!
Cože?
Řekl Hankovi, že ho miluje. Dostane body navíc.
- Nevolal mu. - Volal mu.
Jen nepoužil telefon.
- Tak nedostane žádné body. - Dostane pět bodů.
Nepoužil telefon. Nedostane ani prd!
Je to pro tebe, Hanku!
Haló?
Jeden bod.
Ahoj, Hanku.
Dva body.
Tady Larry.
Další dva body.
Jestli tě to zajímá, miluju tě.
Pět bodů navíc.
Já...
Budu se snažit.
Já taky.
- Dohromady deset bodů. - Larry vyhrál.
Nebyla to taková zábava, jako jsem čekal.
Hra ještě neskončila.
Jsi na řadě, Alane. Zvedni telefon, kámo.
- Ne. - Nepleť se do toho!
Nemusíš, Alane.
Emory, mrzí mě, co jsem udělal.
Zapomeň na to.
Odpusť nám naše viny.
Panebože.
Jste teď nejlepší kámoši?
Komu zavoláš, Alane?
Nikdo tě nenapadá?
Tohle asi bude poslední kolo.
Michaele, ty nikomu nezavoláš?
Jak by mohl? Nikdy nikoho nemiloval.
Takový už je svět,
být negr není med.
Přestaň, Michaele!
Ale být Žid je ještě těžší.
Jsi fakt okouzlující hostitel, Michaele.
Michael nemá kouzlo, Donalde.
Michael má antikouzlo.
- Ty někam jdeš? - Ano, omluvte mě.
Přijdeš o konec hry.
Při troše štěstí se vrátím, až bude po všem.
Co myslíš, že se tam asi děje, Alane?
Co si představuješ, že tam Larry a Hank asi dělají?
Ať dělají cokoli, nikomu neubližují.
A hledí si svého.
A ty si hleď svého, Harolde. Varuju tě.
Opravdu?
Ty mě varuješ?
Mě?
Já jsem Harold.
Mě varovat nebudeš, Michaele,
protože my dva jsme si rovní.
A chodíme kolem sebe po špičkách,
protože máme jeden druhého moc dobře přečteného.
Já vím, jakou hru hraješ.
Znám ji dobře a hraju ji velmi dobře.
Ty ji taky hraješ dobře, ale víš co?
Já jediný jsem v ní lepší než ty.
Můžu tě porazit, tak mě neprovokuj.
Já varuju tebe.
Jsi legrační, Hallie.
Kopec srandy. Není srandovní, Alane?
Nebo jak bys řekl ty: „Není zábavný?“
Je to zábavnej teplouš, co?
Nebo jak bys řekl ty, úchyl.
Neříkal snad, že Emory je úchyl, teplajzník?
Ty máš teda zastaralý slovník.
Divím se, že jsi neřekl „sodomita“ nebo „pederast“.
Měl bych tě uvést do obrazu.
Už jsi slyšel výraz „utajená buzna“?
Znáš to?
Víš, co ten výraz znamená?
Naznačuješ-li, že jsem homosexuál, tak jen řeknu, že se mýlíš.
Opravdu?
A co Justin Stuart?
Co s ním?
Byl jsi do něj zamilovaný, to je s ním.
A zavoláš jemu.
S Justinem jsme byli jen přátelé. Nic víc.
Podle Justina to bylo dost vášnivé přátelství.
Jak to myslíš?
Několikrát jsi s ním na vysoké spal.
- To není pravda. - Několikrát.
Jednou je mladická nerozvážnost. Dvakrát je fáze.
Když je to několikrát, tak se ti to líbí.
- To není pravda. - Ale je!
Protože Justin Stuart je homosexuál!
Občas přijede do New Yorku a zavolá mi. Chodili jsme spolu na párty.
Larry s ním jednou spal. A všechno mi o tobě řekl.
Tak to ti lhal.
Byl jsi Justinem posedlý.
Mluvil jsi o něm ve dne v noci.
Jako dnes nahoře s Hankem.
„Je to přitažlivý chlapík.“ Průhledný kecy.
Jen jsem to řekl.
Kolikrát to musíš říkat?
Kolikrát jsi to říkal o Justinovi?
Jak skvěle hraje tenis, jak skvěle tancuje,
jak skvělé má tělo, jak je inteligentní,
jak je zábavný, jak po něm holky jedou,
jak skvělí jste přátelé.
Byli jsme hodně dobří přátelé. To je všechno.
Bilo to do očí.
A když jsi to dělal před Fran, bylo to trapný.
- Určitě o tobě taky pochybuje. - Justin lhal.
- Jestli ti to řekl, lhal. - Řekl by o mně cokoli, aby se pomstil.
Neskousnul, že jsem ho odkopl.
Ukončil jsi to přátelství, Alane,
protože jsi nesnesl pravdu o sobě.
Mohl jsi spát s Justinem, jen dokud si něco nalhával
a ty sis něco nalhával.
Oba jste chodili s holkama a říkali si, jací jste chlapi,
a říkali jste si, že jste jen přátelé,
ale Justin nakonec musel být upřímný a tys to nesnesl.
- Nesnesl jsi to, takže... - Ne.
...jsi zničil vaše přátelství a taky svého přítele.
- Ne. - Ano.
Justin nikdy nepochopil, co udělal, že jsi ho odkopl.
- Vinil sebe. - Ne.
Ano, až konečně zjistil, kdo je.
- A co je. - Ne!
Ale dodnes si pamatuje, jak ses k němu zachoval.
- Jak jsi ho zranil. - Ne.
Zvedni ten telefon a zavolej Justinovi.
Ne.
Zavoláš mu a omluvíš se.
Řekneš mu, co jsi mu měl říct před tolika lety.
- Lhal. Všechno je to vylhané. - Zavolej mu!
Tak dobře, já to vytočím.
Ty jsi ale ochotný.
Dej to sem.
Haló?
Jeden bod.
Tady Alan.
Dva body.
- Ano, jsem to já. - Je to Justin?
Překvapil jsem tě?
To bych řekl, po takové době. Další dva body.
Jsem v New Yorku.
Ano, já...
Teď to nebudu vysvětlovat, jen...
Volám, abych ti řekl...
Že tě miluju. Zatraceně, že tě miluju.
Miluju tě.
Dostáváš body navíc. Celkem deset bodů. Jackpot!
Miluju tě a prosím tě o odpuštění.
Dej to sem!
Justine, slyšels, co ten hajzl řekl?
Fran.
Ne, jasně že jsem věděl, že jsi to ty.
Jak se máš?
Ano.
Ano, všechno mi řekl.
Ne, neděkuj mi.
Prosím tě, neděkuj mi.
Dám ti ho.
Pozdravuj děti.
Miláčku, přiletím co nejdřív to půjde.
Ano, mě to taky mrzí.
Moc tě miluju.
Děkuju, Michaele.
Kdo vyhrál?
Byla to remíza.
Teď jsem na řadě já.
Ať chceš nebo ne, Michaele, tady to máš.
Jsi trapný a ubohý člověk.
Jsi homosexuál, nechceš jím být,
ale nijak to nemůžeš změnit.
Žádným modlením k bohu,
žádnou psychoanalýzou, kterou si můžeš v životě zaplatit.
Jednoho dne možná poznáme, co to znamená, žít heterosexuální život,
když to budeš dost zoufale chtít,
když se o něj budeš snažit se zápalem, s nímž ničíš.
Ale vždycky taky budeš homosexuál.
Vždycky, Michaele.
Vždycky.
Až do smrti.
Přátelé...
děkuji vám za prima oslavu a super dárek.
Právě to jsem potřeboval.
Bernarde, děkuju.
Odvezeš ho domů?
S ní si nedělej starost. O všechno se postarám.
Rád jsem tě viděl, Donalde.
Dobrou noc, Harolde.
- Zase někdy příště. - Jo.
Co třeba rok po šavuotu?
Pojď, Texi. Půjdeme ke mně.
Jsi dobrý v posteli?
No…
snažím se ukázat trochu citu.
Necítím se pak jako taková kurva.
Michaele, díky za zábavu.
Zítra ti zavolám.
Pojď, Bernarde. Jdeme domů.
Ty teda něco vážíš.
Proč jsem mu volal?
- Proč? - Díky, Michaele.
- Dobrou noc, Donalde. - Dobrou, Emory.
Zajdeme na kafe a všechno se srovná.
Opatrně.
Donalde?
- Donalde! - Michaele?
- Co jsem to provedl? - Proboha, Michaele.
- Proboha. - Michaele, já nejsem...
Ale ne.
- No tak... - Donalde! Proboha!
- Tady máš trochu vody. - Co jsem to udělal?
- Přestaň! - Panebože.
Dám ti valium.
- Prášky a alkohol, to ne. Umřu! - Ne...
Vezmi si tohle. Děsíš mě.
Nebreč. Vezmi si ten prášek.
Pojď sem, Michaele.
- Pojď sem, Michaele! - Nech mě!
Panebože.
No tak.
To nic.
To je dobrý.
Kdo to říkával:
„Ukaž mi šťastného homosexuála a já ti ukážu veselou mrtvolu“?
Nevím.
Kdo to vždycky říkal?
Kdybychom se jen dokázali přestat tak nenávidět.
Nic víc.
Kdybychom jen mohli...
Kdybychom se jen přestali...
tolik nenávidět.
Ano, já vím.
Já vím.
Dobře.
Taky myslím, že tvůj psychiatr je šarlatán.
- Předtím jsi říkal, že je vůl. - Přesně. Je to vůl a šarlatán.
- Nebo šarlatánskej vůl. Jak chceš. - Jasně.
Harold měl pravdu.
Nikdy se nezměníš.
Myslíš, že by se to dalo všechno prostě spláchnout?
Kolik je hodin?
Je brzo.
Kam jdeš?
Ložnice je obsazená
a mně se stejně ještě nechce spát.
Zkusím rozchodit ten chlast.
Kdybych teď šel spát,
až se probudím, museli by mě dát do svěrací kazajky.
Ne že bych do ní nepatřil.
U sv. Malachiáše je půlnoční mše, na kterou chodí lidi od filmu.
Asi půjdu tam.
Tak se za mě pomodli.
Třeba budou pryč, až se vrátím.
Uvidíme se příští sobotu?
Pokud nemáš jiné plány.
Ne.
- Michaele. - Co je?
Řekl ti, proč brečel, když ti volal?
Ne.
Asi proto, že odešel od Fran.
Nebo něco jiného a rozmyslel si to.
Možná.
Proč ji asi opustil?
Jak říkal můj otec, když mi umíral v náručí:
„Vůbec ničemu nerozumím.
Nikdy jsem nerozuměl.“
Můžeš zhasnout, až budeš odcházet?
Co je?
PODLE DIVADELNÍ HRY A FILMU „KLUCI Z PARTY“ OD MARTA CROWLEYHO
TENTO FILM JE VĚNOVÁN PAMÁTCE MARTA CROWLEYHO
Překlad titulků: Vít Bezdíček