‎NETFLIX PREZINTĂ
‎Dacă ai întreba mai pe oricine ‎unde e Knockemstiff din Ohio,
‎sau Coal Creek din Virginia de Vest, ‎nu ți le-ar putea arăta pe hartă.
‎Dar vă garantez că acestea există oricum.
‎Faptul că s-a format o legătură ‎între atâția oameni
‎din aceste două locuri mărunte ‎e relevant pentru poveste.
‎Unii pretind că a fost o coincidență,
‎alții jură că a fost voia Lui Dumnezeu.
‎Dar, la cum au ieșit lucrurile, ‎aș zice că a fost câte puțin din ambele.
‎În 1957, ți-ar fi luat zece ore ‎să conduci din Coal Creek în Meade,
‎un oraș producător de hârtie ‎din sudul Ohio-ului.
‎Odată ajuns în Meade, puteai ajunge repede ‎cu mașina în Knockemstiff.
‎În 1957, în Knockemstiff locuiau
‎în jur de 400 de oameni,
‎mai toți legați prin rudenie,
‎sau ca urmare a unui dezastru,
‎sau din pasiune carnală, din necesitate, ‎sau din ignoranță.
‎Familia Russell închiria de nouă ani ‎o casa sus, în Mitchell Flats.
‎dar majoritatea vecinilor de jos ‎îi considerau încă niște străini.
‎Bună, tată!
‎Azi vii cu mine, băiete!
‎Cu ani în urmă, Willard a bătut ‎o cruce mâncată de vreme
‎deasupra unui copac căzut ‎într-o mică poiană din spatele casei.
‎Venea aici diminețile și serile ‎să discute cu Dumnezeu.
‎Fiului i se părea că vrăjmașul tatălui său ‎era întotdeauna diavolul.
‎Acum, să te rogi…
‎pentru azi!
‎Nu uita! Să fii sincer!
‎Nu minți! Va ști dacă minți.
‎Când se ruga, ‎se întorcea adesea cu gândul
‎la războiul din Pacificul de Sud,
‎și la ziua ‎în care el și doi alți soldați au găsit
‎cadavrul lui Miller Jones, ‎sergent de artilerie.
‎INSULELE SOLOMON DIN SUDUL PACIFICULUI. ‎CU 12 ANI MAI DEVREME
‎Sfinte Sisoe!
‎Băga-mi-aș!
‎Ce scrie?
‎Miller Jones.
‎La naiba!
‎Trebuie să facem ceva! ‎Japonezii l-au lăsat aici.
‎Următoarea oprire, Meade, Ohio!
‎Poftiți!
‎Mulțumesc!
‎Înainte ca Willard să se îndrăgostească,
‎și cel care i-a cedat locul avea s-o facă.
‎- Mi-am uitat cheile! ‎- E în regulă. Vezi de cel de la geam!
‎Deci, cu ce să vă servesc?
‎Sandviș cu șuncă și brânză!
‎Cu șuncă și brânză.
‎- Bine. ‎- Ești începătoare.
‎E atât de evident?
‎Fratele meu tocmai mi-a obținut slujba…
‎Cu șuncă și brânză.
‎Faci poze?
‎În anii ce au urmat, ‎Carl a poreclit-o pe Sandy „momeala”,
‎iar ea pe el, „fotograful”.
‎Doar când găsesc un zâmbet ‎destul de frumos ca să fie fotografiat.
‎Cei doi și-au numit victimele „modele”.
‎Mă voi mai gândi.
‎Cu ce te servesc?
‎Meniul zilei e ruladă de carne.
‎Doar o cafea și o gogoașă!
‎Mulțumesc!
‎- Arată foarte bine. ‎- Nu!
‎- Afară! Ți-am mai spus! ‎- Haide!
‎Data viitoare, te scoate poliția.
‎Sunt creștin.
‎- Scuză-mă! ‎- Ce păgâni!
‎Merg afară să-mi iau pauza.
‎Bine.
‎Bine!
‎Fiți binecuvântată!
‎Mai doreai și altceva?
‎Nu, mulțumesc!
‎Gestul tău a fost frumos.
‎Unii au nevoie câteodată de puțin ajutor.
‎Știi la ce mă refer?
‎Da.
‎Te-ai întors din război?
‎Sunt doar în trecere.
‎Merg spre Virginia de Vest.
‎Mă trag din Coal Creek.
‎Păcat!
‎Ai o față drăguță.
‎Ei bine…
‎mi-a făcut plăcere!
‎Asemenea!
‎E adevărat ‎că japonezii și-au mâncat morții?
‎- De unde ai auzit asta? ‎- Am citit în ziar.
‎Doamne, asta e de calitate!
‎- Mai am încă trei în trusă. ‎- Da?
‎Da. Și ți-am mai adus ceva, ‎unchiule Earskell.
‎Se crede că aceasta e arma
‎cu care Hitler și-a zburat creierii.
‎Văd că încă-ți place să trombonești.
‎- Crezi că tipul ăla m-a mințit? ‎- Da.
‎Dar e un cadou frumos.
‎- Da. ‎- Mulțumesc!
‎E nemțesc.
‎E un Luger.
‎Vai! Ai ajuns!
‎Dumnezeule! Câte griji mi-am făcut!
‎N-a fost chiar așa de rău.
‎N-a fost așa de rău, mamă.
‎Ți-aș cere să îngenunchem ‎să-i mulțumim Domnului,
‎dar miroși a alcool.
‎Da, știu, dar…
‎Am simțit nevoia să sărbătoresc.
‎Sunt îndrăgostit.
‎Cum o cheamă?
‎Păi, n-am aflat.
‎Earskell!
‎N-ai aflat cum o cheamă?
‎Dar i-am lăsat un dolar bacșiș.
‎Cât?
‎Pentru o cafeluță?
‎Clar va ține minte asta.
‎Văd că-ți place de chelnerița asta.
‎Dar e o fată la biserică ‎pe care aș vrea s-o cunoști.
‎Nu vreau să merg la biserică, mamă.
‎Odihnește-te! Te vei simți mai bine ‎mâine dimineață.
‎Nu se putea uita la o cruce ‎fără să-și amintească de Miller Jones,
‎dar n-a menționat soldatul crucificat.
‎- Bun venit! ‎- Willard.
‎Am rugat-o pe Helen să stea cu noi.
‎Poftește, Helen!
‎E o plăcere.
‎- Willard tocmai s-a întors… ‎- Bun venit acasă!
‎De patru zile.
‎Willard nu știa ‎că Emma îi promisese Lui Dumnezeu
‎că-l va căsători cu Helen Haton ‎dacă-l aduce acasă teafăr.
‎Familia fetei a murit într-un incendiu, ‎iar biata de ea a rămas singură.
‎Doamne!
‎- E cald, nu-i așa? ‎- Amin!
‎Și va fi și mai și.
‎Doi băieți din Topperville vor oficia ‎slujba de astăzi.
‎- Bine. ‎- Aud că au un mesaj demn de ascultat.
‎Să vină aici! Băieți, veniți aici!
‎Să-i primim cu căldură!
‎- Bun venit, băieți! ‎- Bun venit!
‎Îl vezi pe cel din scaunul cu rotile?
‎A băut prea mult stricnină sau antigel. ‎De-aia nu poate merge.
‎E o plăcere! Mulțumim!
‎Zic că-și încearcă soarta.
‎După părerea mea, întrec măsura.
‎Mulțumim, părinte!
‎Mă numesc Roy Laferty,
‎iar el e vărul meu, Theodore.
‎Acum, Sfântul Duh ‎va vizita această biserică
‎care-I poartă numele sacru!
‎V-ați spălat
‎În sângele
‎Hai, Theodore!
‎De ce anume vă temeți cel mai mult?
‎Dacă vă temeți cel mai mult de șobolani,
‎Satana va vedea să aveți parte de ei.
‎Așa e. Spune-le, băiete!
‎Frați și surori…
‎îi veți vedea
‎cum vă sfâșie,
‎iar voi veți sta neputincioși.
‎Și nu vor înceta niciodată.
‎Un milion de ani.
‎Pentru eternitate.
‎- Nu încercați să cuprindeți asta! ‎- Hai, Doamne!
‎Nicio minte de om nu poate să conceapă ‎atâta suferință!
‎- Așa e. ‎- Nu-i așa?
‎Și, adevărul e, frați și surori, ‎că n-a existat om atât de rău,
‎- …nici măcar Hitler… ‎- Da!
‎care să conceapă să facă ‎ce le va face Satana păcătoșilor
‎în Ziua Judecății!
‎Da!
‎- Așa e, prieteni! ‎- Da, domnule! Mărit fie Domnul!
‎Amin!
‎Să vă spun ceva, prieteni!
‎Înainte să descopăr Sfântul Duh…
‎mi-era frică de moarte de păianjeni.
‎Nu-i așa, Theodore?
‎Eram un mucos care se ascundea ‎după fustele lungi ale mamei sale.
‎Prin vise mi se târau păianjeni.
‎În coșmaruri, depuneau ouă.
‎Stăteau…
‎pretutindeni în pânzele lor…
‎așteptând.
‎Trăiam încontinuu cu frica în suflet, ‎că eram treaz, că dormeam.
‎Așa e iadul, frați și surori!
‎- Slavă Cerului! ‎- Da.
‎Diavolii nu m-au lăsat ‎să-mi găsesc odihna!
‎Amin!
‎Nu până când Domnul mi-a dat putere!
‎Amin!
‎Frați și surori…
‎priviți!
‎Domnul are grijă de mine acum!
‎Amin!
‎Țineți minte ce vă spun, oameni buni!
‎Sfântul Duh vă va lua temerile ‎dacă sunteți dispuși să-l primiți!
‎Păianjenii au fost de efect.
‎Nu voi dormi în seara asta.
‎Voiam ca Helen să vină cu noi.
‎Poate ar venit cu noi ‎dacă i-ai fi acordat mai multă atenție.
‎Omul potrivit ‎i-ar da o viață bună lui Helen.
‎Emma era îngrijorată ‎că se va întâmpla ceva rău
‎dacă nu-și ținea promisiunea.
‎Helen l-a întâlnit pe viitorul ei soț ‎în acea după-masă.
‎Binecuvântează-mă, părinte! ‎Binecuvântează-mă!
‎Iar mintea lui Willard era ‎la sute de kilometri depărtare.
‎Vin imediat!
‎Nu mă grăbesc.
‎- Ia te uită! ‎- Eu…
‎- N-am aflat cum te cheamă. ‎- Charlotte, al doilea pui cu mazăre.
‎Vin imediat la tine.
‎De profesie, sunt avocat.
‎Nu sunt expert în imobiliare…
‎dar am câteva proprietăți ‎în zona Meade, Knockemstiff.
‎Investiții pe termen lung.
‎- Nu sunt chiuvete, domnule Dunlap. ‎- Nu e legată la rețeaua de apă.
‎E o fântână în spate.
‎Ce părere ai, Arvin?
‎Deși nu vorbise cu Dumnezeu ‎de ani de zile,
‎nu i-a cerut nimic și nu i-a adus laudă
‎de când a dat peste soldatul crucificat,
‎Willard simți în momentul acela ‎dorința crescândă
‎de a face pace cu Dumnezeu
‎înainte ca familia lui să pățească ceva.
‎Chiar înainte să vină copiii
‎Iar camera mea era foarte liniștită
‎Am auzit pe cineva strigându-mi numele
‎Zicând: „Hai aici!”
‎Micuța mea Bessie
‎Unde te-ai dus?
‎Studiam terenul.
‎Ce părere ai?
‎Îmi place.
‎Chiria e bună pentru ce primim.
‎Dacă economisim,
‎vom putea să o cumpărăm.
‎N-ar fi minunat?
‎Arvin ar avea o casă a lui.
‎N-am avut niciodată asta.
‎Ne e bine, mamă.
‎Am găsit o casă ‎în depresiunea Knockemstiff.
‎Arvin a împlinit un an, iar acum are ‎iarbă pe care să se joace.
‎Strângem bani pentru a cumpăra casa.
‎Vom fi strânși cu ușa o vreme.
‎Vom veni la voi cât de curând putem.
‎Al vostru fiu, Willard.
‎P.S…
‎Am simțit iar nevoia să mă rog.
‎„Vom veni la voi cât de curând putem.
‎Al vostru fiu, Willard.
‎P.S. Am simțit iar nevoia să mă rog.”
‎Sigur nu vă deranjează să stați cu Lenora?
‎Nu ne deranjează. Dă-mi-o încoace! ‎Unde mergeți?
‎- Ne-am gândit să ieșim cu mașina. ‎- Așa!
‎Să ieșim puțin din căsuța aia.
‎Deși nu știa la momentul acela, ‎nu avea s-o mai vadă pe Lenora.
‎Șapte ani mai târziu, trupul lui Helen ‎a fost găsit îngropat în pădure.
‎Să facem o plimbare! Să ne rugăm afară ‎și să ne bucurăm de copaci!
‎Cum vrei tu, Roy. Ce facem cu Theodore?
‎Theodore poate să stea în mașină.
‎Da. Nu vă faceți griji pentru mine!
‎Poate voi trage un pui de somn,
‎Vom fi doar noi, scumpo.
‎În 1957,
‎Arvin Eugene Russell avea nouă ani.
‎Era singurul de pe autobuzul școlii ‎care nu era rudă cu altcineva.
‎Cu trei zile înainte, ‎venise iar acasă cu un ochi învinețit.
‎Azi vii cu mine, băiete!
‎Doriți să depuneți bani, domnule?
‎E a doua oară. Mucoșii ăia ‎se tot leagă de el. Nu e corect.
‎Or fi ei mai mari decât tine,
‎dar când unul va mai începe o ceartă, ‎vreau ca tu să o termini!
‎Înțelegi?
‎Da, domnule.
‎Acum, să te rogi pentru azi!
‎Nu uita!
‎Să fii sincer! ‎Nu minți! Va ști dacă minți.
‎Se pare că are loc o convertire.
‎Cred că ăsta e momentul ‎s-o vizitez pe nevastă-sa.
‎- Tată? ‎- Timpul ăsta e pentru Domnul.
‎Nu pentru altcineva. Ai înțeles?
‎- Poate stă și-mi încălzește patul. ‎- Taci naibii, Lucas!
‎Ce, tu nu i-ai trage-o?
‎Hai, măgar prost ce ești! ‎Sacul ăsta e cam greu.
‎În ciuda temerilor lui Arvin,
‎braconierii nu s-au dus acasă la el ‎în acea zi.
‎Încercam să nu fac zgomot
‎Și să mă gândesc
‎La ce ai spus
‎Chiar înainte să se aprindă lămpile
‎Chiar înainte
‎Să vină copiii
‎Iar camera mea era foarte liniștită
‎Am auzit pe cineva strigându-mi numele
‎- Zicând: „Hai aici!” micul meu… ‎- Zicând: „Hai aici!” micuța mea…
‎- …Arvin. ‎- …Bessie!
‎Arvin!
‎Arvin! Merg să cumpăr benzină.
‎N-are sens să dormi toată ziua ‎ca o pisică.
‎- Jos de pe canapea, Jack! ‎- Îl luăm cu noi?
‎- Haide, Jack! ‎- Hei!
‎Cumperi niște zahăr?
‎MAGAZIN UNIVERSAL
‎Închide geamul!
‎Nenorocitule!
‎Hei!
‎Termină! Hei!
‎- Rahat! Ușurel! ‎- O să-l omoare!
‎Hei! Haide! Dă-te jos de pe el!
‎Gata! O să-l omori!
‎Rahat!
‎Stubbs! Treci încoace, omule!
‎Pleacă de aici! Marș!
‎Marș naibii de aici!
‎Du-te dracului!
‎Hai! Ajută-mă!
‎Mai știi ce ți-am zis?
‎Despre cei care ți-au învinețit ochiul?
‎La asta mă refeream.
‎- Trebuie să alegi momentul potrivit! ‎- Da, domnule.
‎Sunt mulți ticăloși pe lumea asta.
‎Peste o sută?
‎Da, cel puțin atâția.
‎Ce zici să-ți iau o ciocolată?
‎Trebuie să luăm și zahăr pentru mama.
‎Arvin avea să considere adesea ‎ziua aceasta
‎drept cea mai bună ‎dintre cele cu tatăl lui.
‎Ce fel de ciocolată vrei? Ia spune!
‎O Charleston Chew. Da.
‎Mamă?
‎Tată!
‎Mamă!
‎Nu! Charlotte!
‎Ascultă-mă! Charlotte!
‎- Ce spuneți? ‎- Rezultatele analizelor au ieșit rău.
‎Morfina va continua să-i ușureze durerea,
‎dar nu avem cum să distrugem cancerul.
‎Veniți să vorbim jos!
‎Deci doctorii n-o pot ajuta pe mama ta.
‎Dar El poate.
‎Da. Dacă ne rugăm destul de tare.
‎Domnul poate face orice
‎dacă îi ceri cum trebuie.
‎Bine?
‎Împreunează mâinile!
‎Roagă-te din tot sufletul!
‎Doamne,
‎te rog, salvează-mi soția!
‎Distruge cancerul ăsta din ea, Doamne!
‎Avem nevoie de ajutorul Tău, Doamne!
‎Avem nevoie de ajutorul Tău ‎și știu că poți s-o faci!
‎Știu că poți s-o faci! ‎Te rog, Doamne! Te rog!
‎Roagă-te, naibii!
‎Vrei să moară maică-ta?
‎Nu, domnule.
‎Atunci roagă-te!
‎Doamne, te rog, salvează-mi mama!
‎- Curăță cancerul din ea! ‎- Avem nevoie de ajutorul Tău!
‎- Acum, roagă-te! Roagă-te, mă auzi? ‎- Da, Doamne!
‎Salvează-mi mama, Doamne!
‎Te rog să cureți cancerul din ea!
‎Și să nu plângi, m-auzi?
‎Nu plânge! Roagă-te din tot sufletul!
‎Doamne, cruță-mi soția!
‎Nu o lua de lângă mine!
‎Totul va fi bine.
‎Dumnezeu ne va auzi.
‎Va avea grijă de mama.
‎Vrei ceva, dragule?
‎Dacă te simți singur, ‎avem camere confortabile în spate.
‎Nu, mulțumesc!
‎Și-a s-a dat seama ‎că poate era nevoie de mai mult
‎decât de rugăciunile și sinceritatea lui.
‎Dumnezeu avea tendința ‎să le ceară oamenilor să facă sacrificii
‎ca să-și dovedească credința.
‎Tată, nu!
‎Tată, nu! Tată!
‎Doamne, iată câinele fiului meu!
‎L-am iubit.
‎El l-a iubit.
‎Acum, ia-l la Tine!
‎Adu-l înapoi!
‎Salvează-o pe Charlotte!
‎Totul va fi bine, Arvin.
‎Va fi bine.
‎Mă gândesc să mergem undeva.
‎S-o vizităm pe bunica ta în Coal Creek.
‎L-ai cunoaște pe unchiul Earskell.
‎Fata aia care locuiește cu ei…
‎E puțin mai mică decât tine. ‎Poate vom sta acolo o vreme.
‎Arvin?
‎Mi-aș dori să fii aici, Jack.
‎Când tata se va culca…
‎te voi da jos ‎și te voi îngropa cum se cuvine.
‎Cum au făcut cu mama.
‎Nu mai fac asta, mă auzi?
‎Nu mă mai rog!
‎Mă auzi?
‎Am spus că nu mai fac asta!
‎Mă auzi?
‎Un om al legii se poate îmbogăți ‎dacă are grijă…
‎și nu i se urcă la cap.
‎Vreau să plec din casa mea, Lee.
‎Ți-am spus, scumpo,
‎e o chestiune de timp.
‎Adio, parcări!
‎Adio, pahare de Pepsi! ‎Vom avea un pat mare.
‎Da.
‎Cei din orașul ăsta mă plac.
‎- Știi asta, scumpo. ‎- Da.
‎Da.
‎Voi ajunge primar.
‎Îmi iau…
‎o casă frumoasă în Brewer Heights.
‎Îi vei vedea…
‎A fost bună!
‎- A ajuns totul în pahar? ‎- Da.
‎E vreo mașină prin Knockemstiff? Terminat.
‎ȘERIF
‎Adjunct Bodecker, ești cumva în zonă?
‎Ne-a sunat Hank…
‎- Rahat! ‎- Poți să verifici?
‎- Pot să vin cu tine? ‎- Ai înnebunit?
‎N-ai auzit ce am spus? ‎Trebuie să am în vizor alegerile!
‎Ei bine?
‎Sper că nu e ‎pentru unul din afurisiții de voaiori!
‎Aș vrea să fie. ‎E vorba despre tatăl băiatului.
‎Ce s-a întâmplat?
‎E mort.
‎Iar azi i-au îngropat răposata mamă.
‎E mare păcat!
‎Ai sânge pe față?
‎Nu.
‎Cineva ne-a lăsat o plăcintă.
‎- E chiar acolo. ‎- Iisuse! Ce miroase în halul ăsta?
‎Dumnezeule, băiete!
‎- Ce naiba e asta? ‎- Un buștean pentru rugăciuni.
‎- Un buștean pentru rugăciuni? ‎- Da.
‎Dar nu prea funcționează.
‎Lenora?
‎Acuș vine mama, Lenora.
‎COAL CREEK, VIRGINIA DE VEST ‎CU ȘAPTE ANI MAI DEVREME
‎E în regulă.
‎E gata cina.
‎Am Sfântul Duh în mine!
‎Sunt gata să-L folosesc!
‎Doamne!
‎- Vorbește! ‎- Roy?
‎Mă gândeam…
‎că poate Domnul vrea să ieși la lumină.
‎Cum poți să fii aproape de Dumnezeu ‎dacă stai închis acolo?
‎Domnului nu-I plac locurile întunecate.
‎Roy?
‎Roy fusese mușcat de obraz ‎de un păianjen în timp ce predica,
‎iar capul i se umflase cât un dovleac.
‎Bine.
‎Poftă bună!
‎În răstimpul cât i-a luat să se dezumfle,
‎a devenit convins că Domnul îl încerca
‎ca să vadă ‎dacă e pregătit pentru ceva mai mare.
‎A stat două săptămâni ‎în dulapul întunecat,
‎așteptând un răspuns.
‎Mirosea mai rău ‎decât baia dintr-o benzinărie.
‎Doamne, tu ești?
‎Nu mi-e frică!
‎Am încredere în tine!
‎Slavă Domnului!
‎Te aud! Da, sunt aici!
‎Helen. Ce mă bucur să te văd, scumpo!
‎A trecut ceva timp, nu-i așa?
‎- E totul în regulă? ‎- Da, totul e bine acum.
‎Roy și-a revenit în sfârșit.
‎Mă bucur să aud asta.
‎„P.S. Am simțit iar nevoia să mă rog.”
‎Sigur nu vă deranjează să stați cu Lenora?
‎Nu ne deranjează. Dă-mi-o încoace! ‎Unde mergeți?
‎- Ne-am gândit să ieșim cu mașina. ‎- Așa!
‎Să ieșim puțin din căsuța aia.
‎Așa!
‎Da.
‎Locul ăsta e la fel de bun ca oricare, nu?
‎Da.
‎Domnul e aici, scumpo.
‎Îl simt.
‎Domnul te iubește, Helen.
‎Lenora…
‎Doamne…
‎Ți-am auzit cuvântul.
‎Helen…
‎Te învii…
‎cu harul Lui Dumnezeu aflat în mine…
‎Te învii!
‎Întoarce-te!
‎Doamne!
‎A venit timpul!
‎Înviază! Întoarce-te!
‎Întoarce-o la viață, Duhule Sfânt! ‎Înviază!
‎Doamne!
‎Învia…
‎Doamne!
‎Înviază!
‎Haide!
‎Haide, învia…
‎Pot spune poliției ce s-a întâmplat.
‎Că a fost un accident.
‎Ți-ai înjunghiat soția în gât ‎cu o șurubelniță.
‎Ai încercat s-o învii ‎și apoi i-ai îngropat trupul.
‎Nu e un accident, Roy.
‎Sună de parcă un nebun și-a ucis soția.
‎Continuă către sud!
‎Dacă evităm autostrăzile, vom fi bine.
‎Unde suntem, Roy?
‎Roy!
‎Roy?
‎- Încotro mergi? ‎- La Coal Creek, Virginia de Vest.
‎Te vom duce destul de aproape. ‎Apropo, eu sunt Carl, iar ea e Sandy.
‎Nu e grozavă?
‎Apreciez asta, domnule.
‎Nu-i înțeleg ‎pe cei care nu iau autostopiști.
‎- E bine să-ți ajuți aproapele. ‎- Vorbești ca un creștin.
‎Carl a predicat la școala duminicală. ‎Nu, scumpule?
‎Întocmai.
‎Cum te cheamă?
‎Roy.
‎- Roy Laferty. ‎- Ce te așteaptă în Virginia de Vest, Roy?
‎Mă întorc acasă să-mi văd fiica.
‎Hai, amice!
‎Haide!
‎Vreau să-ți arăt ceva.
‎Ce?
‎Îți ofer ceva bun, amice.
‎Hai!
‎Am zis că-ți ofer ceva bun, amice.
‎Vreau să fac poze cu mutra ta urâtă ‎lângă o doamnă drăguță.
‎Haide! Îi plac ‎cei chipeși și deșirați ca tine. Haide!
‎Ce se petrece, domnule?
‎Haide! Iisuse Hristoase!
‎Cum ți-am spus,
‎o să i-o tragi soției mele, ‎iar eu vă voi face poze. Atât.
‎Soției tale?
‎Hai!
‎N-am mai auzit de așa ceva.
‎Te credeam un bun creștin!
‎Taci naibii ‎și dezbracă-te de hainele alea!
‎Am avut parte de greutăți!
‎- Chiar vrei să te atingă mâinile astea? ‎- Hai, scumpule!
‎Vom face câteva poze, ‎iar ticălosul ne va lăsa în pace.
‎Femeie…
‎uită-te la mine!
‎O să faci ce-ți spun, nemernicule!
‎Ba nu!
‎Iisuse!
‎Poate ar trebui să plecăm.
‎- Lasă! Iisuse! ‎- Mi-e frig, Carl.
‎Știu că e frig!
‎Roy a privit norii trecători ‎și s-a întrebat dacă așa e să mori,
‎ca și cum ai pluti în aer.
‎Predicase ani de zile despre ea, ‎dar nu știa la ce să se aștepte.
‎Doar un lucru.
‎Da, ce anume?
‎Numele ei e Lenora.
‎Despre ce naiba vorbești?
‎De fetița mea.
‎Lenor…
‎- Haide! ‎- Perechea era la începutul relației,
‎- …iar Carl mai lucra la detalii. ‎- Afuirisit de…
‎A realizat că va trebui să devină ‎mai selectiv cu modelele
‎dacă avea s-o implice pe Sandy.
‎Să facem niște poze acolo, ‎cât e bună lumina!
‎COAL CREEK, VIRGINIA DE VEST, 1957
‎- Bună ziua, doamnă! Sunteți Emma Russell? ‎- Da.
‎- Semnați actele, iar băiatul e al vostru. ‎- Bine. Dă-mi-le!
‎Arvin?
‎Hai, dă-mi geamantanul ăla greu!
‎Scumpule, ne bucurăm atât de mult ‎că ești aici!
‎Acesta e…
‎unchiul Earskell.
‎Bună!
‎Ea e Lenora.
‎Lenora e sora ta vitregă.
‎Bună, Arvin!
‎Bună!
‎Așa!
‎- La mulți ani, Arvin! ‎- La mulți ani, scumpule!
‎- La mulți ani! ‎- Vai, nu!
‎La mulți ani!
‎Bine.
‎Pune-ți o dorință ‎înainte să se stingă lumânarea!
‎Pare un tort pe cinste!
‎- Arvin! ‎- Bine! Așteaptă!
‎Mulțumesc!
‎Ei bine…
‎A fost al tatălui tău.
‎Ce ai acolo?
‎E arma pe care mi-a dat-o Willard.
‎E momentul s-o dau mai departe.
‎E un Luger nemțesc.
‎A fost adus din război.
‎Mie nu-mi folosesc la nimic pistoalele. ‎Mă gândesc că ar vrea să fie al tău.
‎E un dar minunat! ‎Mulțumesc, unchiule Earskell!
‎O pușcă ți-ar folosi mai mult.
‎Poate, dar n-am alte lucruri de la el, ‎așa că, mulțumesc!
‎Timpul zboară.
‎Treci în genunchi!
‎Colegilor le plăcea ‎să se ia de Lenora pentru pioșenia ei
‎și fața ei ciupită.
‎Ești așa de urâtă încât trebuie ‎să-ți acopăr capul ca să mi se scoale!
‎Gene Dinwoodie, Tommy Matson ‎și Orville Buckman
‎o încolțiseră ‎lângă tomberonul din spatele școlii.
‎Cred că ți-ai tras-o cu fratele tău.
‎- Prindeți-l! ‎- Vă rog, opriți-vă! Opriți-vă!
‎La naiba!
‎- Dă-mi drumul! ‎- Opriți-vă!
‎Dă-te de pe mine! Rahat!
‎- Arvin o iubea ca pe o soră. ‎- Incestuosule!
‎Ar fi apărat-o cu orice preț.
‎HELEN HATTON LAFERTY ‎1926-1949
‎Indiferent cum era vremea,
‎Lenora vizita mormântul mamei ei ‎după ore.
‎Uneori, citea din Biblie cu voce tare ‎și își imagina că mama ei asculta.
‎Deși el nu se ruga,
‎Arvin o conducea adesea ‎și îi ținea compania.
‎Arvin?
‎E o minune că n-ai ajuns în spital.
‎Da. Sunt mulți ticăloși buni de nimic ‎pe lume.
‎Doamne, Arvin! ‎Spui asta de când te-am cunoscut.
‎Pentru că e adevărat.
‎Poate ar trebui să te rogi pentru ei. ‎Ar strica?
‎Tu te rogi deja cât pentru noi toți, ‎și nu te-ajută.
‎Știi ce te-ar ajuta?
‎Să nu umbli singură prin spatele școlii, ‎cum ți-am spus.
‎Afurisit de Gene Dinwoodie!
‎Te gândești vreodată la cum am ajuns ‎orfani trăind sub același acoperiș?
‎Nu.
‎În plus, poate nici nu ești orfană.
‎După toți cei de aici, probabil ‎că tatăl tău e încă în viață și sănătos.
‎Într-o zi, s-ar putea să-l vezi ‎venind peste deal, dansând.
‎Sper!
‎Mă rog zilnic pentru asta.
‎- Chiar dacă înseamnă că a făcut ceva? ‎- Eu l-am iertat deja.
‎O putem lua de la capăt.
‎E o nebunie.
‎Ba nu e.
‎Și tatăl tău?
‎Ce-i cu el?
‎Știu ce a făcut tata.
‎Ei bine…
‎de l-ai ierta…
‎Dacă s-ar întoarce.
‎Taci! Știm amândoi că nu se va întâmpla.
‎- Îmi pare rău că am adus vorba! ‎- E în regulă.
‎Știi, apreciez ‎faptul că vii mereu cu mine.
‎Știu că ai prefera să faci altceva.
‎Suntem rude. Avem grijă unii de alții.
‎Lenora! Arvin!
‎Veniți aici!
‎Poate voi lipsi mai mult.
‎Mă voi ruga pentru tine.
‎Între timp…
‎va veni fiul surorii mele din Tennessee ‎ca să-mi ia locul.
‎Tocmai a absolvit…
‎un colegiu biblic.
‎Aș aprecia să încercați ‎să-l faceți să se simtă binevenit.
‎Zi-i bunicii că le cer oamenilor ‎să aducă ceva gătit la predică!
‎Desigur.
‎Ce faci cu școala, Arvin?
‎Cliff Baker mă va băga ‎în echipa care pune asfalt
‎pe porțiunea Greenbrier ‎de pe Autostrada 60.
‎Da.
‎Probabil voi face asta. Dar tu?
‎Tata mă ține aici.
‎Cred că e mai bine ‎decât să fiu trimis în Vietnam.
‎Da, cred că da.
‎Toți spun
‎că le place cum îi fac, dar eu…
‎Atunci, ia-i un antricot mare!
‎Știi că nu-mi permit așa ceva.
‎Bunico, nu-ți mai face griji! ‎E doar un predicator.
‎Oricum, știi că toți zic ‎că nu e om care să nu te placă.
‎Deci, ficăței de pui!
‎Îmi pare bine, părinte!
‎Îmi pare bine!
‎- Îmi pare bine, părinte! ‎- Îmi pare bine!
‎Îmi pare bine!
‎Emma era cunoscută ‎drept o bucătăreasă de frunte în ținut.
‎Când oamenii îi lăudau mâncarea,
‎ea zicea mereu ‎că nu putea prăji nici un ou
‎înainte să-l afle pe Domnul.
‎Și că El era cel care-i ghida mâna ‎și făcea ca totul să iasă bine.
‎Bine.
‎Am emoții foarte mari.
‎Dă-ți jos șapca! Știi asta.
‎Bună!
‎Îmi pare bine, părinte!
‎Sunt Emma Russell.
‎Asemenea! Ce ai acolo?
‎În timp ‎ce Preston Teagardin plimba prin gură
‎sosul de la ficățeii de pui,
‎a simțit că ia naștere o predică în el.
‎Ferice…
‎de cei flămânzi…
‎și însetați…
‎după neprihănire.
‎Sper că vă plac, părinte!
‎Lui Preston îi plăcea cum lumea îl asculta
‎și-i mânca fiecare cuvânt.
‎Era recunoscător că mama lui a decis ‎cu mulți ani în urmă
‎să fie predicator.
‎N-ar fi câștigat într-o luptă,
‎dar putea recita în somn ‎Cartea Apocalipsei.
‎Prieteni…
‎fără îndoială…
‎că toți cei adunați aici suntem umili.
‎Amin.
‎Ați fost foarte drăguți cu mine.
‎Vă mulțumesc din suflet pentru primire!
‎Da.
‎Dar, prieteni…
‎bietul suflet…
‎care a adus ficățeii de pui ‎de pe farfuria aceea veche…
‎Să spunem că m-a inspirat ‎să predic înainte să mâncăm!
‎Sigur…
‎unii o ducem mai bine decât alții.
‎Și văd…
‎multă carne albă și carne roșie
‎pe masa asta.
‎Și bănuiesc ‎că oamenii care au adus platourile
‎mănâncă foarte bine câteodată.
‎Dar oamenii săraci…
‎trebuie să aducă ce își pot permite.
‎Acele organe…
‎sunt un semn pentru mine…
‎spunându-mi că ar trebui, ‎în calitate de nou preot al bisericii,
‎să mă sacrific,
‎ca să aveți parte ‎de carnea bună în seara asta.
‎Și asta voi face, prieteni.
‎Voi mânca organele astea.
‎Pentru că mă iau după modelul Lui Iisus
‎de câte ori îmi dă ocazia.
‎Iar ziua de azi…
‎m-a binecuvântat cu o nouă ocazie
‎de a-i călca pe urme.
‎Amin!
‎Nu-ți face griji pentru lăudărosul ăla!
‎Pun pariu că e sărac lipit!
‎N-am fost niciodată atât de jenată. ‎Voiam să mă târăsc sub masă.
‎- Merg să discut cu el. ‎- Nu, Arvin!
‎Nici vorbă de asta! ‎Nu e predicatorul la care mă așteptam.
‎Bunico, ăla nu e predicator. ‎E la fel de rău ca ăia de la radio.
‎Pun pariu că voia ficățeii pentru el! ‎De aceea a făcut asta.
‎L-ai văzut cum îi halea.
‎Nu vorbi așa, Arvin!
‎Părintele Teagardin n-ar fi aici ‎dacă nu-l trimitea Domnul.
‎Predicatorul e cam ostentativ.
‎Tu nu vii?
‎Nu, am ceva de făcut ‎înainte să mergem acasă.
‎Nu putem să le facem ‎după ce merg la mama?
‎Nu. Tu, du-te! Mă întorc.
‎Du-te!
‎…în pragul unei mari descoperiri.
‎Dumnezeu a spus că, în următorii ani, ‎ne vom afla în pragul Paradisului.
‎Dar ceva e în neregulă.
‎Și, vă spun, ‎trebuie să avem putere să ne rugăm
‎și putere spirituală.
‎În sudul Vietnamului, ‎soldații luptă cu arme
‎dar spiritul nostru…
‎Cine e acolo?
‎Lenora Laferty, părinte Teagardin.
‎Fată, ai plâns?
‎Nu e nimic.
‎Uneori mă întristez.
‎Eu…
‎Copiii de la școală sunt răutăcioși, ‎și nu voi avea familie acolo la anul.
‎La vârsta ta eram ca tine.
‎Plin de Dumnezeu.
‎Unii dintre ceilalți copii
‎s-au legat de mine.
‎Ce ați făcut?
‎Ei bine…
‎a fost o perioadă grea.
‎Erau geloși.
‎Invidia…
‎scoate ce e mai rău din oameni.
‎Mai ales din cei tineri.
‎Nu știu dacă ai ceva de făcut acum.
‎Poate…
‎putem merge cu mașina.
‎Am găsit un loc liniștit ‎în care îmi place să merg să mă rog.
‎Ca tatăl lui, cu mulți ani înainte,
‎Arvin a avut mereu grijă ‎să aleagă momentul să acționeze.
‎Știa că avea șanse mai bune
‎dacă nu încerca ‎să se bată cu toți nenorociții deodată.
‎Ce-a fost asta?
‎Nimic. Nu s-a închis până la capăt.
‎Hai, dă-ți jos chiloții! Hai!
‎Închide ușa!
‎Sper să merite naibii!
‎Gunoiule!
‎Oprește-te!
‎Nenorocitule!
‎Orville, pornești motorul? ‎Nu cred că e de la bujii.
‎Hei!
‎Nu. Hei, Gene, mai vrei un Twinkie?
‎Nu, mulțumesc!
‎Te rog! Nu!
‎Hei! Oprește-te! Îmi pare rău!
‎Vrei afurisitul de Twinkie? Spune!
‎Îl vrei? Asta vrei?
‎Nu!
‎Dacã te mai atingi de sora mea, te omor!
‎Înțelegi?
‎Da.
‎- Înțelegi? ‎- Îmi pare rău!
‎Putem simți prezența Domnului aici, nu?
‎Sunteți amabil că ați venit aici.
‎Lenora…
‎te-ai deschis cu adevărat Domnului…
‎cu părintele Sykes…
‎sau alt predicator?
‎O dată…
‎părintele Sykes a plâns cu mine.
‎Nu la asta mă refer.
‎Te-ai arătat așa cum te-a făcut Domnul?
‎Adică, în pielea goală? Nu.
‎- Nu? ‎- Nu.
‎A te arăta ‎așa cum Domnul și-a făcut primii copii
‎înseamnă a te întoarce spre El…
‎iar El va vedea asta.
‎Acela e adevăratul curaj.
‎Adică, să mă dezbrac?
‎Hai să ne rugăm!
‎Doamne, Lenora Ți se arată.
‎Vezi-o, Doamne,
‎așa cum ai făcut-o!
‎Ți se arată acum.
‎Dă-i puterea s-o facă!
‎Suntem împreună
‎în fața Domnului.
‎Amin!
‎Scuze că n-am venit azi.
‎Nicio problemă.
‎Știu că probabil vrei să faci altceva.
‎Așa că pot să vin singură de acum încolo.
‎Ca mama ei, cu mulți ani în urmă,
‎Lenora a simțit aceeași forță ‎care a atras-o pe Helen spre Roy Laferty.
‎Fata și-a închipuit că poate atinge ‎iubirea emanată de predicator.
‎MEADE, OHIO. TREI LUNI MAI TÂRZIU
‎Pe 33 spre Athens, ‎pe 50 spre Clarksville…
‎Pe 79 către nord, spre Pittsburgh.
‎Pe 33, 50 și 79.
‎Du-te naibii, Carl!
‎Rahat!
‎Era vara anului 1965,
‎și cuplul se pregătea ‎pentru a paisprezecea călătorie.
‎Carl hotărâse demult
‎că prefera autostopiștii tineri ‎și chipeși.
‎Ce dracu' se petrece?
‎Nu puteam să dorm.
‎Motivul ieșirii e…
‎Ca să pregătesc mașina devreme.
‎Nu facem bagajele devreme, Sandy. ‎E regulă.
‎Te culci cu alții?
‎- Nu. ‎- Lucrezi?
‎Nu.
‎Mâine merg în oraș pentru afaceri.
‎Crezi că vreau ‎ca mașina să fie plină de genți?
‎Să iei un aparat foto nu e afacere.
‎Vin, ce naiba!
‎- Sparg ușa dacă nu răspunzi! ‎- Iisuse!
‎- Nu arăți prea bine. ‎- Dormeam.
‎Ce vrei?
‎Ce cauți?
‎Nu-mi mai face vraiște bucătăria!
‎Ai bomboane?
‎Jane te-a dezalcoolizat iar?
‎Plecați undeva?
‎Asta nu te privește deloc, frate,
‎dar plec într-o mică vacanță. ‎În Carolina de Nord.
‎Ce vrei, Lee?
‎Tot primesc telefoane ‎despre niște fete răpite din Tecumseh.
‎Ți-au menționat numele de câteva ori.
‎Sunt minciuni!
‎Imediat vin iar alegerile, Sandy.
‎Matthew face tot ce poate ‎ca să mă facă să arăt rău.
‎Carl te vinde? Ticălosul ăla gras?
‎Nu, el lucrează. Face livrări.
‎Livrări?
‎Cui?
‎Habar n-am.
‎Dar aduce acasă bani ‎și nu trebuie să-ți cer.
‎Leroy te vinde?
‎Cară-te naibii, Lee!
‎Ticălosul va fi pedepsit.
‎Să nu mai ieși în evidență ‎până după alegeri! Înțelegi?
‎Nu te preface că ești nevinovat!
‎Eu fac legea aici, surioară.
‎Asta face toată diferența.
‎Cody Hamilton,
‎un tâmplar de 20 de ani, dus la pescuit ‎într-o dimineață în Virginia de Vest.
‎Ce naiba faci, Sandy?
‎BARUL TECUMSEH
‎Salut, Lee! Sandy are liber azi.
‎Spațiul privat al lui Leroy ‎ocupă jumătate din șandramaua asta.
‎- O să verific camerele prostituatelor. ‎- Lee, nu vei găsi nimic acolo.
‎Lasă-mă să trec!
‎Om al legii.
‎Când bărbatul care-ți unge palma ‎întreabă de ce ești roșu ca un nou-născut,
‎îi spui cine e târfa.
‎Bodecker credea ‎că oamenii sunt ca niște câini:
‎odată ce încep să sape, ‎nu vor să se oprească.
‎Mai întâi, vor afla ‎că sora șerifului e prostituată,
‎apoi, despre mita și restul lucrurilor ‎care se adunaseră
‎de când intrase în poliție.
‎Și dacă nu era atent,
‎în cele din urmă, cineva avea să afle ‎despre afacerile lui cu Leroy.
‎Băiatul meu!
‎A trecut ceva!
‎- Ce ce să te servesc, dragule? ‎- Cu cafea. Nu stau mult.
‎Ai o jucărie nouă?
‎E o armă englezească.
‎E foarte rară. Are gloanțe speciale.
‎Neidentificabile.
‎Scuze!
‎Umblă vorba că șeriful stă cu ochii ‎pe fetele de la Tecumseh.
‎Asta mă va costa bani.
‎Dacă eu pierd bani, ‎pierzi și tu din partea ta.
‎N-are nicio legătură cu voi.
‎Acum are.
‎Bobo, ai bătut vreodată ‎un om de pe urma căruia fac bani?
‎Nu.
‎Nici nu mi-a trecut prin cap ‎să fac așa ceva.
‎Contracandidatul meu merge din ușă în ușă
‎și spune că ignor ce face Sandy.
‎Bobo, lasă-mi resturile!
‎Dă-mi plicul!
‎Îmi ești dator.
‎Cu ce voi pierde de la bar.
‎Vrăjeală!
‎Nu pierzi nimic acolo.
‎Da?
‎O știi pentru că ești un scutec cu rahat ‎ca toți cei care lucrează pentru mine
‎sau pentru că în Meade știe ‎că ești corupt?
‎Asta primești până reglăm conturile.
‎Valea din restaurantul meu!
‎Bodecker știa ‎că Leroy și gealatul său, Bobo,
‎aveau să-l ucidă dacă mai cauza probleme.
‎Se gândea la alegeri ‎și nu-și permitea niciun fel de risc.
‎Nu ai nicio autoritate asupra barului meu ‎și a curvei de soră-ta! Da?
‎Mulțumesc că ați oprit!
‎Cum te cheamă?
‎- Soldat Gary Matthew Bryson. ‎- E un nume frumos.
‎Răspunzi ca la prezență. ‎Relaxează-te, băiete!
‎- Cu care nume te strigă? ‎- Gary.
‎E numele tatei. ‎Acasă îmi zic Gary Matthew.
‎Ca Matei din Biblie, nu-i așa, Carl?
‎Totul e din Biblie.
‎Matei e unul dintre apostoli.
‎Știai că numele ți-e inspirat din Biblie?
‎În copilărie n-am mers la biserică.
‎Dar ai fost botezat, nu?
‎Desigur!
‎Nu suntem păgâni. ‎Doar că nu știu multe despre Biblie.
‎Bine.
‎Domnul știe ‎unde ajunge omul rămas nesalvat!
‎Acum, se pare că în Vietnam.
‎E frumos, nu-i așa?
‎Cum toți copacii urcă sus-sus.
‎E o imagine frumoasă.
‎Cu siguranță.
‎Ești un băiat drăguț, Gary.
‎Apreciez că m-ați invitat la masă!
‎Ce ziceți să mâncăm?
‎Tu cu ce vrei, Gary?
‎Cu parizer.
‎Parizer?
‎- Vrei brânză? ‎- Da, te rog!
‎Bine.
‎Mulțumesc!
‎Poftim, scumpo!
‎Gary?
‎Nu, mulțumesc!
‎Nu bei?
‎Mă îmbăt ușor.
‎Mă bagă în belele.
‎Haide!
‎Vrei să-mi spui că n-o să bei ‎cu o femeie frumoasă ca ea?
‎Bine. De ce nu?
‎Da.
‎Asta da tărie!
‎- Poftim! ‎- Mai ia o gură!
‎- Noroc! ‎- Noroc!
‎Am o idee.
‎Dat fiind că nu ne vom revedea…
‎să înregistrăm asta pentru viitor!
‎- Să facem o poză? ‎- Da. O poză.
‎- Bine. De acord. ‎- Așa te vreau!
‎Uite ce-ți propun, soldate!
‎Ce zici ‎să te întinzi pe lateral pe pătură?
‎Așa?
‎Așa!
‎Acum, ia sticla aia și ține-o
‎de parcă ar fi firesc să o faci!
‎Așa e bine?
‎îl ignori pe Ferlin.
‎Nu-mi place muzica gospel.
‎I-am făcut o favoare. ‎Urma să fie împușcat și ucis în Vietnam.
‎Fir-ar să fie!
‎- Era doar un model. ‎- Știi că nu-mi mai place.
‎- N-am voie să-mi displacă cum plâng unii? ‎- Nu le apreciezi,
‎dar lacrimile sunt fotogenice.
‎Ceea ce Sandy nu înțelegea
‎era că în mentalitatea lui, ‎acesta era singura religie adevărată.
‎Doar în prezența morții putea să simtă ‎prezența a ceva similar cu Dumnezeiescul.
‎Nu!
‎Te rog!
‎Nu cumva…
‎Nu atinge aparatul foto, băiete!
‎Nenorocit bolnav!
‎Ce zici să ne oprim la un motel?
‎Să ne luăm niște fripturi ‎și să ne relaxăm o zi-două.
‎Ce zici?
‎Soldatul Gary Matthew Bryson ‎nu va raporta la Fort Eustis.
‎- Dar nu e laș, doar a fost ucis. ‎- Ați spus că a fost ucis?
‎E îngropat lângă râul Mechums, ‎ciopârțit într-o valiză.
‎- Să-mi chem supraveghetorul. ‎- Nu discut cu altcineva.
‎Am aflat despre anumite situații ‎în lecturile mele
‎despre păcat.
‎Anumite situații în care unii oameni ‎s-au îmbolnăvit foarte tare
‎din pricina unui păcat,
‎și au simțit
‎că au comis ceva atât de îngrozitor
‎încât aceștia…
‎au început să-și imagineze lucruri.
‎În trecut, am citit o poveste…
‎despre niște oameni. Oamenii săraci.
‎De-abia
‎puteau să scrie…
‎dar se credeau…
‎președintele
‎sau…
‎o vedetă de la Hollywood…
‎precum Ava Gardner.
‎Nu înțeleg despre ce vorbiți.
‎Chestia e că ăsta e un simptom.
‎Conform cărții…
‎incapacitatea de a înțelege e un simptom.
‎Gândește-te!
‎Cum…
‎să fiu eu…
‎tatăl…
‎când n-am făcut ‎decât să petrecem timp cu Domnul?
‎Ai lucrat târziu?
‎Am jucat iar cărți ‎la garajul bătrânului Stubbs.
‎Ai câștigat acum?
‎Nu chiar.
‎L-am văzut pe Fred Dinwoodie. ‎A zis că fiul lui aproape s-a vindecat.
‎Tot cred că puteai să nu dai chiar așa.
‎A lăsat-o în pace pe Lenora.
‎Și el și prietenii lui de nimic.
‎Merg s-o văd. ‎Recent, nu se simte prea bine.
‎Să ai grijă de ea
‎cât suntem la biserică!
‎Lenora nu i-a mai cerut lui Arvin ‎să vină cu ea la mormântul lui Helen.
‎Nu l-a deranjat prea tare.
‎Mintea îi revenea la Willard, ‎la bușteanul pentru rugăciuni,
‎și la bietul lui câine, Jack.
‎În plus, obținuse o slujbă ‎lucrând la drumuri
‎și era ocupat să facă bani.
‎N-am mai lipsit de la biserică.
‎Mi-e atât de rușine!
‎Nu ai de ce să te simți rușinată.
‎Sigur Domnul te va ierta ‎că ai lipsit o duminică.
‎Și Iisus a avut destule dimineți proaste.
‎Te iubesc, Arvin.
‎Ce-ar fi să mergem la mormântul mamei tale ‎când te simți mai bine?
‎Ți-ar plăcea?
‎Cartea sfântă…
‎e plină
‎de bărbați
‎și femei
‎care suferă de închipuiri.
‎Eva în grădină.
‎Noe…
‎în pielea goală și beat,
‎aducând rușine pe capul familiei.
‎Idolul la care evreii s-au închinat ‎în deșert.
‎Da.
‎Însuși Domnului Iisus ‎i-au apărut amăgiri în deșert,
‎și doar prin credința…
‎și puterea Lui…
‎a învins.
‎- Amin! ‎- Slavă Domnului!
‎Amăgirea Domnului în deșert a fost un joc
‎al așa-numitului „Diavol”.
‎Ceea ce a văzut Domnul a fost…
‎o amăgire ‎care l-ar fi împiedicat să ne salveze!
‎Dar El nu s-a lăsat păcălit!
‎Amăgirile noastre ‎sunt cele care ne împing să păcătuim!
‎Să-ți lovești mama sau soția ‎pentru ceva ce ți s-a părut că a zis.
‎Să-ți neglijezi ‎munca sau liturghia de duminică.
‎Da. Aveți dreptate!
‎Când o fată…
‎simte ceva pentru un bărbat ‎și-i oferă darul ei sfânt.
‎Sunt amăgiri!
‎Îl hulești pe Domnul ‎în mintea și în inima ta
‎pentru un prejudiciu ‎ce ți-a fost cauzat de altcineva.
‎Așa e.
‎Spui că nu-ți amintești…
‎lucrurile pe care le-am făcut ‎în mașina ta?
‎Spun că trebuie să fii nebună
‎să vii în casa Domnului ‎și să vorbești asemenea mizerii.
‎Uite, fată, te sfătuiesc…
‎să încerci să scapi de el!
‎Pentru că altfel…
‎tu, o mamă curvă,
‎cu un mic copil bastard ‎care aleargă de colo-colo
‎veți trăi în casa bietei bătrâne ‎care te-a crescut.
‎În ultimă instanță, gândește-te la ea!
‎Va muri de rușine.
‎Haide!
‎Va fi bine.
‎Lenora și-a dat brusc seama ‎că făcea o greșeală.
‎Că bunicii nu-i va fi rușine,
‎și că ea și copilul vor fi bine.
‎Dumnezeule!
‎Nu!
‎Bunico!
‎Nu!
‎Bunico!
‎Nimeni nu avea să știe ‎că nu a fost o sinucidere
‎și că, plecase din lumea asta ‎împăcată cu Dumnezeu.
‎Doamne!
‎Sunt lucruri pe care nu le putem înțelege.
‎Dar s-o iei în brațele Tale!
‎Nu e nimeni…
‎care să spună o rugăciune?
‎Trebuie să discutăm, Arvin!
‎- Ne vedem, amice! ‎- Da.
‎Pe mâine!
‎Despre ce?
‎E…
‎legat de Lenora.
‎Ce-i cu ea?
‎Am venit aici, nu acasă, ‎ca să n-o încarc…
‎pe bunica ta.
‎„Să n-o încarci”? Adică?
‎Ei bine…
‎Dudley, medicul legist…
‎N-am auzit niciodată de el.
‎E bețiv, dar nu e un mincinos.
‎Știai că Lenora era însărcinată?
‎E o minciună.
‎Nenorocitul minte!
‎Îți spun…
‎Dudley nu e un mincinos.
‎A venit la mine în privat, ‎ca să afle doar familia ta.
‎Simt că a făcut bine.
‎E posibil să-ți fi cauzat suferință…
‎Nu asta intenționam.
‎Știi, predicatorul n-a spus nimic ‎pentru ea.
‎Nu pentru cei care se sinucid.
‎Unchiule…
‎Arvin voia din tot sufletul ‎să-și poată lua la revedere,
‎dar ar fi mai bine ca ei să nu știe nimic ‎dacă veneau să-l caute oamenii legii.
‎Trebuie să fii bun cu bunica!
‎Știi că n-a mai ieșit din pat ‎de la înmormântare?
‎Da.
‎Bunica are nevoie de tine.
‎Bine?
‎Dragă bunico…
‎îți scriu pentru că simt ‎că nu-mi pot lua adio în persoană.
‎Te iubesc și nu voi uita ‎ce ai făcut pentru mine.
‎Voi face ceea ce urmează să fac
‎pentru că trebuie, nu pentru că vreau.
‎Te rog, nu încerca să mă găsești! ‎Cu iubire, nepotul tău,
‎Arvin.
‎Mă scuzați!
‎Părinte?
‎Aveți timp pentru un păcătos?
‎Am greșit și vreau să mă împac cu Domnul.
‎Pentru asta sunt aici.
‎Am făcut…
‎lucruri desfrânate.
‎Bine.
‎Asta poate fi o mare problemă.
‎Mai ales pentru tineri.
‎Hai, spune-mi ce-ai făcut!
‎Am o soție frumoasă acasă.
‎Una care va face aproape orice îi cer.
‎Dar mă port urât cu ea.
‎La ce te referi
‎când spui „orice”?
‎Întocmai cum am zis.
‎Câteodată mi-o ia…
‎știți, în gură.
‎Mă excit și încep să i-o forțez în gât.
‎A vărsat vreodată pe tine?
‎Au un mic declanșator în spatele gâtului.
‎Nu asta e problema mea.
‎Atunci, care e problema, fiule?
‎Tipul cu care lucrez are o fiică.
‎E foarte tânără, abia a început liceul.
‎Într-o zi am luat-o în camionetă ‎și am dus-o în pădure și…
‎mi-am făcut felul cu ea.
‎A opus rezistență?
‎Nu.
‎Dar, vedeți dvs, problema e…
‎că odată ce am dat de gust, ‎nu mă mai săturam.
‎O duceam acolo de câte ori aveam ocazia.
‎O dezbrăcam.
‎O puneam să se roage înainte.
‎Ce zici să-ți dai jos șapca, băiete?
‎Uneori îi păstram chiloții.
‎Apoi…
‎îi miroseam după ce pleca pe bicicletă.
‎Apoi mergeam la târfa de nevastă-mea,
‎să-mi facă un tort ca la o sărbătoare.
‎Ce naiba e asta?
‎M-ai spionat, băiete?
‎Te-am urmărit atent în ultimele săptămâni.
‎Nu te saturi de fata lui Reaster, nu?
‎Așa ai făcut și cu Lenora a mea?
‎Deci…
‎Ești al dnei Russell?
‎Bine.
‎Nu face ceva ce vei regreta!
‎Pune arma jos…
‎și hai să discutăm!
‎Hai! Vorbește!
‎N-a fost vina mea.
‎Și Lenora…
‎era întocmai ca…
‎domnișoara Reaster.
‎Nu-mi dădea pace.
‎Dar vreau să știi…
‎că mă rog pentru sufletul acelei fete
‎în fiecare seară.
‎Te rogi și pentru sufletul copilului?
‎Uite, n-am avut…
‎nicio legătură cu asta.
‎A venit la mine…
‎- …spunând că a lăsat-o un băiat… ‎- Nu minți!
‎Minciuni!
‎Minciunile…
‎Minciunile sunt ale ei.
‎I-a intrat în cap ideea că eu sunt tatăl.
‎Că eu mă voi ocupa de tot…
‎La naiba, băiete!
‎Ascultă-mă!
‎N-o să-mi asum vina ‎pentru un copil din flori!
‎M-ar distruge, omule!
‎Înțelegi asta, nu?
‎La naiba!
‎Ascultă-mă, băiete!
‎Ea…
‎delira.
‎Era nebună.
‎Înțelegi?
‎Nu. Doar se simțea singură.
‎Nu, omule.
‎Te rog, Doamne!
‎La naiba!
‎Rahat!
‎Trebuia să fugă din locul acesta ‎și din oricare altul care i-a fost cămin.
‎Dar, în acest moment, ‎a simțit brusc o forță
‎care-l trăgea înapoi către Knockemstiff.
‎Indiferent ce avea să fie,
‎trebuia să se împace ‎cu lucrurile despre tatăl său
‎care încă îl consumau.
‎Hai!
‎La naiba!
‎- Bună dimineața, Lee! ‎- Salut, Bobo!
‎Scuze că vin așa de devreme!
‎Eram în drum spre muncă ‎și m-am gândit să te descos puțin.
‎Mă gândesc la arma aia.
‎Fac o papară. Vrei și tu?
‎Da.
‎Vreau și o cafea, dacă ai.
‎Imediat!
‎Leroy e aici?
‎E sus.
‎Pistolul e în sufragerie.
‎Frumos, nu?
‎E o armă frumoasă.
‎Oare ești dispus să mi-o vinzi?
‎Păi, abia am primit-o.
‎Dar, presupun că orice are un preț.
‎Știi, un lucru care nu-l rețin niciodată ‎e proporția de linguri la apă.
‎Pun mai multă apă decât linguri,
‎sau mai multe linguri decât apă?
‎„Bobo, du-te și fă asta!”
‎Se duce și o face.
‎E necomplicat.
‎Și tu!
‎Carl?
‎Îl văd.
‎Carl?
‎- Nici nu știm încotro merge. ‎- Carl?
‎La naiba, Carl!
‎Se duce în Ohio.
‎Pe nimeni de acasă! E regula ta.
‎Să vedem încotro merge, Sandy!
‎Bună dimineața!
‎- Încotro mergi? ‎- La Meade, Ohio. Ați auzit de el?
‎- Orașul cu fabrica de hârtie? ‎- Da.
‎Trecem chiar prin el.
‎De ce te duci la Meade?
‎- Merg în vizită. ‎- Ai familie acolo?
‎Nu. Doar am locuit acolo pe vremuri.
‎Probabil că nu s-a schimbat mult. ‎Orașele mici nu se schimbă.
‎- Voi de unde sunteți? ‎- Din Chesterfield.
‎Mergem în Chicago, Illinois.
‎Ne place să luăm străini pe drum, nu? ‎Să cunoaștem oameni noi, nu?
‎Foarte mult.
‎La naiba!
‎Vezica mea nu mai e ca pe vremuri.
‎Va trebui…
‎să tragem pe dreapta să mă ușurez.
‎E în regulă?
‎Da.
‎Ar trebui să fie un drum aici în dreapta.
‎- Aici? ‎- Nu, încă puțin! Încetinește! Fă dreapta!
‎Aici e bine.
‎Chiar aici!
‎Da, aici e bine.
‎Nu voi lipsi mult.
‎Doamne!
‎La naiba!
‎Măi să fie! Va fi un apus pe cinste.
‎Trebuie să ai răbdare cu mine ‎cât fac câteva poze.
‎Dă-mi cheia, dragă!
‎Nu-ți face griji! Avem băutură în spate…
‎și Sandy ține companie plăcută.
‎Lui Sandy i-a trecut brusc prin minte ‎ideea să-l ucidă pe Carl
‎și să fugă cu băiatul din spate.
‎Era tânăr, dar asta nu înseamnă ‎că n-ar fi putut să meargă relația.
‎I-auzi, băiete! Ce zici…
‎La naiba!
‎- Nu! Calmează-te! ‎- Lasă arma!
‎Nu vreau să te împușc. Lasă arma!
‎- Nu vreau să trag! ‎- Regret!
‎- Carl, vrei sandale sau tocuri? ‎- Tocuri.
‎Ucigașii în serie ‎nu prea au încredere în alții.
‎Carl mai avea și calitatea ‎de a fi paranoic până la paroxism.
‎Comportamentul lui Sandy ‎dinainte de plecare l-a tulburat.
‎Carl s-a gândit că ar fi mai bine ‎să fie singurul cu o armă încărcată.
‎Biata Sandy n-a avut nicio șansă.
‎Pistolul ei avea gloanțe oarbe.
‎Jim Lacey.
‎Din New Burlington, Indiana.
‎Carl nu mai fotografiase niciodată ‎o față așa de simetrică.
‎Poza asta a avut valoare pentru el. ‎Jim fusese prima lor victimă.
‎Șerifule, sunt adjunctul Howser. Răspunde!
‎Auzi? Am fost chemați ‎pentru o omucidere dublă pe 506.
‎Am nevoie de dvs!
‎- Îmi pare rău, Lee! E aiurea rău. ‎- Cum adică?
‎E sora ta și soțul ei.
‎Carl a fost împușcat de două ori. ‎Sandy o dată.
‎Cu un pistol cu calibru de nouă milimetri. ‎Sandy a tras un foc…
‎dar avea gloanțe oarbe.
‎Iisuse!
‎Iisuse Hristoase!
‎Lee?
‎Lasă-mă singur cu ea câteva minute!
‎Viața ei fusese dintotdeauna aiurea,
‎dar Lee dădea vina pe Carl ‎pentru decăderea ei.
‎În ciuda tuturor acestea, ‎tot sora lui mai mică rămânea.
‎Dar șeriful nu putea să nu se gândească ‎la situația lui.
‎S-a gândit la poza găsită ‎și s-a îngrijorat
‎legat de ce ar mai putea găsi lumea ‎înaintea lui.
‎Părintele Roy Laferty,
‎din Durham, Carolina de Nord.
‎Deși bietul nenorocit ‎nu avuse nicio valoare ca model,
‎Carl a insistat să țină o evidență
‎atât a succeselor, ‎cât și a eșecurilor sale.
‎Salutare!
‎Ești demult pe drumuri.
‎- Da. ‎- Încotro te duci?
‎Pe vremuri erau o casă și un hambar ‎pe dealul acela.
‎- Erau ale unui avocat. Le știi? ‎- Sigur că da.
‎Sus, în Mitchell Flats.
‎Sunt tot acolo?
‎Să fiu al naibii!
‎Ești băiatul lui Russel?
‎M-am gândit să mă opresc să văd locul, ‎dacă tot eram în zonă.
‎Regret să ți-o spun, ‎dar locul ăla a ars acum câțiva ani.
‎Se crede că vinovații sunt niște copii. ‎N-a stat nimeni acolo după tine și ai tăi.
‎Dacă tot am venit până aici, ‎merg și până acolo.
‎Sigur! Poți să tai ‎prin pășunea lui Clarence.
‎Nu-ți va spune nimic.
‎Nu ți-am mulțumit ‎pentru seara în care a murit tata.
‎Ai fost bun cu mine ‎și vreau să știi că n-am uitat niciodată.
‎Aveai plăcintă pe toată fața. ‎Bodecker a crezut că e sânge.
‎Mai știi?
‎Îmi amintesc totul din noaptea aia.
‎Nu e omul legii la care mă așteptam. ‎Dar e păcat de sora lui.
‎Ce a pățit?
‎Sora lui și soțul ei au fost găsiți morți. ‎Aproape de Meade.
‎Să vii să mă vezi!
‎Să bem o bere împreună!
‎Așa voi face.
‎Lee, m-a sunat șeriful Thompson ‎din Lewisburg, Virginia de Vest.
‎Vrea să-l suni imediat.
‎Da, a fost împușcat un om aici ‎cu două zile în urmă. Un preot.
‎Bănuim că vinovatul ‎a locuit cândva în zona ta.
‎Chiar așa?
‎Cum l-a ucis pe om?
‎Câteva împușcături de pistol. Probabil ‎de la un Luger. Se știe că are unul.
‎- E de nouă milimetri, nu? ‎- Da.
‎Cum ziceai că îl cheamă?
‎N-am spus, dar e Arvin Russell.
‎Din câte înțeleg, ‎ambii părinții i-au murit acolo.
‎Tata lui s-a sinucis, iar el a locuit ‎aici de atunci, cu bunica și unchiul lui.
‎Ascultă, nu cred că băiatul e periculos.
‎- Din ce aud, preotul merita să fie ucis. ‎- ‎Băiatul conduce o mașină?
‎Posibil.
‎Are un Chevrolet 3100 vechi și ruginit.
‎E din din '54. ‎Nu știu dacă ar rezista până acolo.
‎Probabil a ajuns să facă autostopul.
‎E brunet, plăcut la vedere și tăcut.
‎Cine-l va îngropa pe Jack?
‎Nu știu.
‎Nu știu cine ar atinge chestia aia.
‎Uite, puștiule…
‎tatăl meu n-a făcut ce-a făcut al tău,
‎dar ne-a abandonat ‎pe mine, mama și sora mea.
‎S-a dus la fabrica de pantofi ‎și nu s-a mai întors.
‎Și n-am avut de ales ‎decât să-l uităm pe nemernic.
‎Unii oameni fac umbră pământului degeaba.
‎Arvin s-a gândit ‎la zilele dinaintea morții mamei sale,
‎la cum Willard și-a dorit ‎ca ea să trăiască.
‎Tatăl lui ar fi făcut orice ‎ca s-o salveze.
‎Indiferent de sânge și de putoare, ‎de căldură și de insecte.
‎Orice.
‎Și-a spus Arvin.
‎Și, cum stătea în biserica tatălui lui, ‎acesta a realizat brusc
‎că nu avusese de ales,
‎că Willard trebuise s-o urmeze Charlotte.
‎Arvin Russell!
‎Știu că ești undeva acolo!
‎Sunt șeriful Bodecker, fiule!
‎Am câteva întrebări!
‎Scuze pentru asta!
‎M-a speriat pasărea.
‎Nu vreau să te rănesc!
‎Și știu că nici tu nu vrei să mă rănești!
‎Ieși la vedere ca să putem vorbi!
‎Bine.
‎M-am gândit că aici vei veni.
‎Mai știi seara în care m-ai adus aici?
‎Tatăl tău a făcut ceva groaznic.
‎La naiba, băiete! Lasă dracului jocurile!
‎Lasă arma jos, șerifule! ‎Am una îndreptată spre tine!
‎Nu pot să fac asta!
‎Pune-o pe pământ și îndepărtează-te de ea!
‎Ce?
‎Pune-o pe pământ și îndepărtează-te de ea!
‎Ca să mă omori la fel ca pe sora mea ‎și preotul din Virginia de Vest?
‎Nu sunt un om rău, șerifule.
‎Predicatorul era soi rău!
‎A rănit-o pe sora așa de tare, ‎încât s-a sinucis, șerifule!
‎N-am avut de ales!
‎La naiba!
‎Regret să ți-o zic, șerifule, dar sora ta…
‎și soțul ei au fost tot soi rău!
‎Am în buzunar ‎o poză cu ea îmbrățișând un tip mort.
‎Dacă pui jos arma, ți-o arăt!
‎N-am avut de ales.
‎Jur că urmau să mă ucidă!
‎Am implorat-o să lase arma.
‎Îmi pare rău!
‎Lui Arvin i s-a părut ‎că l-a ascultat ore în șir
‎pe șerif luptând să supraviețuiască…
‎dar acestuia i-a luat ‎doar câteva minute să moară.
‎…în sudul Vietnamului. A fost o…
‎Mulțumesc, domnule!
‎Nu credeam că mă va lua cineva.
‎Ai avut o zi grea.
‎…se afundă în război.
‎Da.
‎Încotro mergi?
‎Încă nu știu. Dar tu?
‎Spre Cincinnati.
‎- Spre Cincinnati? ‎- Îți convine?
‎Azi, președintele Johnson…
‎Da. Voiam să merg încolo.
‎…la conferința de presă de la Casa Albă, ‎să anunțe decizia de a spori semnificativ
‎numărul soldaților americani ‎trimiși în sudul Vietnamului.
‎A explicat motivul acțiunii ‎prin aceste cuvinte istorice:
‎Intenționăm să-i convingem pe comuniști
‎că nu putem fi învinși
‎prin forța armelor
‎sau de o putere mai mare.
‎Nu sunt ușor de convins.
‎Arvin nu voia să adoarmă lângă un străin.
‎Cât se lupta din greu ca să nu adoarmă, ‎mintea a început să-i joace feste.
‎A început să creadă ‎că poliția va înțelege că a făcut bine.
‎Că poate va fi iertat.
‎Că poate avea să-i revadă ‎pe bunica și pe unchiul Earskell.
‎Sau poate era prea riscant.
‎Ce s-a întâmplat?
‎Poate avea să cunoască o fată ‎și să întemeieze o familie, ca tatăl lui.
‎Pe măsură ce-i veneau gândurile, ‎nu mai știa în ce direcție mergea.
‎Știa că, indiferent unde se afla, ‎era mai plăcut decât Knockemstiff.
‎Era lipsit de certuri, strigăte și durere.
‎Apoi i-a venit ideea ‎să se înroleze în armată.
‎Și nu-și mai dădea seama ‎dacă se gândea la sine sau la Willard.
‎Nu voia să lupte într-un război, ‎ca tatăl lui.
‎Dar se pricepea la luptă.
‎Poate că asta-i era menit.
‎Bunica îi spunea să se roage pentru asta, ‎iar el râdea de ea.
‎Poate că ea știa ceva ce el nu știa.
‎Chiar acum, avea nevoie de odihnă,
‎și se simțea norocos ‎că-l luase cineva în mașină.
‎Pașii pe care-i vom urma în continuare…
‎INSPIRAT ‎DUPĂ UN ROMAN DE DONALD RAY POLLOCK
‎Subtitrarea: Oana-Meda Pop