NETFLIX UVÁDÍ
POZNÁMKY Z TERÉNU:
POČET MRTVÝCH JEŠTĚ ? ÚDAJNĚ 800 ---> 1 000
VLÁDNÍ OZBROJENÉ SÍLY
ZASLECHNUTO: „...MÁME ROZKAZY NENECHAT ŽIVÉ“
DEKAPITACE, VRAŽDY, VYPALOVÁNÍ
PŘEŽILA JEN 1 ŽENA; ?? MUŽŮ
POKUS MARTÍHO NÁRODNÍ OSVOBOZENECKÉ FRONTY OCHRÁNIT
VESNICE LOS TORILES, JOCOTE AMARILLO CERRO PANDO
TOLIK ZBRANÍ - ODKUD?
ZASLECHNUTO OD ČLENA ATLACATLU: „NERAD BYCH ZABÍJEL DĚTI“
ZABÍJELI ŽENY A DĚTI
VESNIČANI OBVINĚNÍ Z POMOCI GERILÁM (FMLN)
U JEDNOTEK + GUERREROVÁ CAMPESINOS A FMLN
TAJNÁ PRŮZKUMNÁ MISE ZDOKUMENTOVAT MASAKR
V. NEBEZPEČNÉ, VLÁD. SÍLY O NÁS VĚDÍ
POSLAT PŘES TELEX DIARIO, +/- 2 DNY
1982, OKRES MORAZÁN, SALVADOR
V posledních dnech se staly opravdové věci.
V první řadě jsem chtěla vědět, kdo.
Kdo dal přednost penězům před životem?
Oceli a olovu před krví a duchem?
Pro koho byli nepodstatní... živí?
Kdo nechal vzdálenost a rozdílnost rozhodnout,
čí vojáci se nechají vykrvácet
a čí budou evakuováni do bezpečí?
Kdo se žene do války?
Kdo má z války kořist?
Čí srdce je tak chladné, čí duch tak mdlý?
A v druhé řadě,
v druhé řadě jsem chtěla vědět, proč.
Chvíli jsme mysleli, že čas jsou peníze.
Že stačí najít čas a peníze už přijdou.
Hnát to dopředu. Najít velký pokoj, telefony pro několik linek,
na linku jedna recepci, na linku dvě řidiče,
nadstandard, ven před devátou, zpátky před jednou.
Stáhnout všechna data.
Spojit se s Prahou, rozjet konferenční telefonáty.
Prodat AlliedSignal, koupit Cyprus Minerals, zamíchat správní radou.
Napojit se na zprávy,
žhavit drát doběla, zdřímnout si v hluku.
Někdy během toho zdřímnutí probíhaly naše dodávky.
Někde během toho se nám vytrácela infrastruktura,
se nám vytrácely redundantní systémy,
se nám vytrácela měrná tíha.
Stav bez tíže se tehdy zdál bezpečnější.
Stav bez tíže se zdál být způsobem,
jak porazíme nejen čas, ale i samo cítění...
ale...
teď vidím, že nebyl.
Teď vidím, že čas odtikával.
Teď vidím, že jsme zažívali ne stav bez tíže,
ale něco popsaného na straně 1 513 Merckova diagnostického manuálu,
15. vydání, slovy: dlouhodobá reaktivní deprese,
reakce na životní ztrátu,
na opuštění známých prostředí.
Teď vidím, že prostředí, které jsme opouštěli...
MASAKR V MOZOTE ELENA MCMAHONOVÁ
...byl pocit bohatství.
Tehdy jsem to neviděla.
To nás mělo upozornit.
To se mělo zpracovat.
Celou dobu tu byly náznaky,
stopy, které jsme měli zaznamenat, zpracovat,
probrat a otestovat, jak se mají k lidskému údělu.
Ale... hnali jsme to dopředu.
Cestovali jsme nalehko.
Byli jsme mladší.
Já byla mladší.
O tom bych mluvil nerad,
ale prošetříme to.
NÁRODNÍ KLUB NOVINÁŘŮ
Ale kroky, které jsme v té oblasti byli nuceni podniknout, odůvodněné jsou.
Bilaterální obchod s Japonskem je komplikovaný, ale jednoduše řečeno,
doufáme, že s posunem od výrazně liberálního aparátu
ke konzervativnímu
se Japonsko vzdá svých nacionalistických tendencí...
Ahoj.
...a přikloní se k volnému obchodu se Severní Amerikou.
Nejen s námi, ale i s Kanadou.
Co jsem zmeškala?
Zatím nic.
Proč mě to nepřekvapuje?
Vypadá to, že jaro je ideální na dostaveníčko s Japonskem.
Višně v květu, chrámy na Fudži.
Inu mezinárodní diplomacie.
...a já mám pocit, že právě tímto směrem se ubíráme.
Máme čas ještě na jednu otázku.
Dobře, Atlantic Post.
Děkuju. Elena McMahonová.
Pane ministře, na pobřeží Pacifiku,
kde jsme, vašimi slovy, „přišli o tolik opory“,
co řeknete na informace,
že CIA pokládá podvodní miny v přístavech Nikaraguy?
Má Washington něco do činění s minami v Nikaragui?
K tomu nemám, co dodat.
Nevyjádříte se, proč pokládat miny v přístavech?
Není přimhouření oka
nad blokádou obchodních kanálů nepochopitelné
u vlády, která chce zlepšit obchod?
Na to se musíte zeptat Contras.
Při vší úctě, prezident v televizi řekl, cituji:
„I já jsem Contra.“
Podívejte se...
Skutečně to vypadá, že by to mohlo být za účelem
nějakého narušení obchodu té země.
A je to na popud Washingtonu?
Opět, na to nemohu dát odpověď.
Dámy a pánové, končí vyhrazený čas.
Pane ministře, děkuji vám za dnešní návštěvu.
Děkujeme za váš čas během tohoto oběda.
Klub novinářů děkuje všem za otázky.
Schultzík předstíral, že dostává.
Spíš ho zachránil gong.
Naším hostem bude předseda OSN Javier Pérez de Cuéllar.
Děkuji vám za účast.
Ani tyčí na dráždění opic, Treate. Ani nápad.
- Chápu, Georgi, ale potřebujeme narativ. - Příběh?
Treate, oba dva víme, co se tam dole děje.
Je to jen další manipulace, kterou pro ně mám tlačit.
Nikaragua je rakovina na našem vlastním kontinentu
a musí se vyříznout a tečka.
Odnese to odliv. Do té doby potřebujeme pár úniků zpravodajských informací
ve smyslu, že tu oblast stabilizujeme,
že je to pozitivní. Aby to šlo tím směrem.
Celá ta operace někomu exploduje do tváře,
a rozhodně ne mně, ani nápad.
Nějak to vymyslete.
Na vašem hlasu záleží.
Jděte hlasovat! A vemte s sebou další...
- Ahoj, dítě moje. - Ahoj.
Jak bylo na pohřbu?
On to nebyl úplně pohřeb.
Jen jsem šla k dědovi Wardovi
a on mi ukázal maličkou urnu s popelem babičky.
Byla jsi smutná?
Jo. Byla jsem skoro smutná.
Proč ne smutná? Proč jenom skoro smutná?
Myslela jsem hodně na tebe.
A díky tomu jsem se cítila vděčná.
Vážně?
Jak jako?
Třeba jak moc jsi podobná babičce.
Tvůj úsměv, oči.
A to mi pomohlo cítit se šťastná.
Moc ráda bych tam byla.
Vážně?
Jo.
Co zrovna děláš?
Moc chci lechón z Versailles.
Tak to já taky, zlato.
Ale něco ti řeknu.
Přivezu ti pravý lechón z Havany, až tam dostanu místo na pobočce.
Dobře. McMahonová!
Pošlu to do hodiny.
McMahonová, pojď sem, hned. Sem.
Poslouchej, zavři dveře. Sedni si.
Jak to šlo s tvojí mámou? Všechno v pořádku?
- Jo, fajn, díky. Co je? - Fajn.
To znovuotevření středoamerický pobočky, to prostě nebude.
Říká kdo?
- Hele... - Stewarte, sakra?
Přesvědčuju tebe, Granta, všechny,
co jsme před dvěma lety odešli ze Salvadoru.
Nábojnice jsme vystopovali do Missouri, i přistávací dráhy.
Dnes jsem mluvila s mým zdrojem v Kongresu...
- Co nic neřekne veřejně. - Ale řekne.
- Ale no tak. - Je legitimní.
Konfrontovala jsem Schulze ohledně min v přístavech, málem si ukák.
To všechno odsud. Představ si, co bych mohla tam.
- Přesunu tě na prezidentskou kampaň. - Ne! Ne!
Máš tady celou místnost. Co Joanne?
- Vyvrtla si kotník. - Co Chris?
Zaskakuje za Joanne.
No tak pošli externistu.
Tohle mi nesebereš, Stewarte.
Nejsi to jen ty, musím zastavit celý oddělení.
Celé oddělení?
Naše zpravodajství o Střední Americe je prej příliš měkký a jednostranný.
Kdo to říká?
Mezi náma, ráno tu byl Grant. Tlačí na něj lidi z Kongresu.
Jasně, že tlačí. Odhalujeme je.
O to právě jde, ne?
Dost možná, ale právě oni nás můžou rozbít finančně.
Víš, jak to je. Grant mluví s lidma z byznysu, politikama, lobbistama.
Neutne tyhle vztahy kvůli tvým reportážím.
Někdy jde prostě o byznys.
Nejde, lidem tam dole jde o život. Nemůžeme se tvářit, že se to neděje.
Zvoní, co jsem se vrátila.
- Asi jsi mluvila se Stewartem? - Mám toho dost.
Dáváš výpověď, viď?
Řekni, že končíš.
Beru si dovolenou.
Ježíši, Almo, zavřel oddělení, do prdele.
Víš, kolik měsíců dovolené mám z posledních tří let?
Jo, je to hnus.
No tak.
Vážně myslíš, že přestanu pracovat?
Všechno se to žene dopředu. I my musíme.
Rozdíl je jen, že pár měsíců nemusíme mít výsledky.
Zamysli se.
Sledování kampaně tě dovede blíž k jádru.
Do letadel, do určitých místností.
McMahonová.
Haló.
Promiň, že ti kradu čas, ale volám tvojí matce
a ten kretén, se kterým žije, ji odmítá dát k telefonu.
Protože nemůže, tati, zapomněl jsi?
Projíždím městem.
Za půl hodiny se můžeme sejít.
Jsem v práci.
To je náhodička, právě tam ti volám.
Hele, tati, mám uzávěrku.
Třeba v půl šestý.
Sejdeme se v Madisonu.
Ne, tati, já...
Ta nová strategie je tragédie.
Není to strategie,
jen diplomacie.
Jen žvaňte, tlučhubové.
- Máš problém? - Tati...
Nemáme problém.
Tati.
Buzíci.
Mýlíš se.
Koukám,
že jim to tu žereš i s chlupama.
Jsi velice tvárná, říkal jsem to už?
Po mamince.
No tak, Ellie.
Oslav to se mnou.
Tohle je tvoje slavnostní nálada?
No tak, mám na cestě velikej kšeft. Životní kšeft.
Když to vyjde, tak po mně i něco zdědíš.
Hej, kámo. Co si dáš?
Vodku s tonikem, prosím.
Řekni si o Absolutku. V těchle buzibarech řekneš „vodka“,
dají ti Smirnprd, nebo jak se tomu nadává, a naúčtujou si víc.
Já whisky Early Times s vodou. A...
dones voříšky, kámo. Kornflejky nech pro bukvice.
Takže ty tohle děláš denně?
Stále stejný prolhaný pytle sraček s kravatou
co si navzájem povídaj bludy a ty tam sedíš a děláš si poznámky.
Nevím, jak to zvládáš, Ellie.
To jsi mohl pozorovat, kdybys nebyl odešel.
- To není fér. - Není?
Tak ti to řeknu. Jak já to jen zvládám?
Nejdřív jsem zvládla maturitu,
když ses před 20 lety vykašlal na mámu.
Pak jsem zvládala Nevadskou univerzitu, dokud jsem na ni měla peníze,
neboť můj otec mi nebyl ochotný sdělit svou profesi
na žádost o finanční podporu.
A co jsi to řekl, když jsem tě nakonec vystopovala?
„Import-export“?
Ne. „Dodavatelský řetězec“.
Tak, co dál...
Zvládla jsem mít dítě
a ještě ji znám, takže to je úspěch.
Rakovina prsu.
Tu jsem zvládla přežít.
Ještě něco?
Jo! Kariéra,
rozvod, stěhování do zahraničí.
Celkově myslím, že zvládám docela slušně.
Takže elitní mamrdy z ekonomky támhle u stolu 22
můj radar ani nezaznamená.
Zvládám teď svoje problémy. Díky, Dicku.
Už bylo na čase, zlato.
Tak na tvoje úspěchy.
Na mou Ellie.
A na velký tahy.
Těsně jsi zmeškala mýho parťáka. Znáš ho, Epperson.
Neznám ho.
Jo, znáš. Pamatuješ.
Maxie. No nic, otáčím zboží za trojnásobek mojí obvyklý sazby.
- Bojím se zeptat. Jaké zboží? - Totéž jako vždycky.
Ses nezměnil, co?
No nic. Co moje malá Cathy?
Je v pořádku. Fajn, tati.
Pořád je, chudák, zamknutá někde na severu?
Je to internátní škola, jezdí na koních a mají řecký amfiteátr.
Nepřeháněj.
S mým programem je internátní škola nejstabilnější možnost.
Jsi v kontaktu se svou matkou?
Pořád volám k ní domů
a ten její přítel, ten dealer, mi ji nedá k telefonu, kretén.
Říkám mu: „Nech mě mluvit s Kitty.“
A on: „To nejde.“
„Dej mi ji sakra k telefonu, vole.“
A víš, co udělá ten blb?
- Zavěsí mi. - Tati...
Věřila bys tomu?
- Tati. - Zavěsí. Co?
Pamatuješ si, jak jsem ti volala, že jedu do Kalifornie?
Ne, proč? Za tvým manželem investorem?
Bývalým manželem. A... ne.
Ty si nepamatuješ, že jsem ti volala, že pojedu... na pohřeb.
Mluvili jsme o tom.
Někdo umřel?
Kdo umřel?
Když jsem ji poprvé uviděl...
Nikdy na to nezapomenu.
Jako paprsek světla.
Floridita v Havaně, 1952.
No sakra, ale užili jsme si tam.
Moje Catherine. Krásná Kitty.
Kit-Cat.
Máma vždycky vyprávěla, jak jste každý den chodili
- na ústřice s fazolema. - Přesně tak.
Před revolucí, když Havana bylo skutečný město.
Sakra.
Kitty je pryč.
Už zase přichází hic.
Všude samý praskání.
No tak, Ellie.
Usměj se malinko.
No tak.
Další, další rundu.
Já ne.
Jako že tě vzali kvůli kvótám?
Ne, byla jsem nejlepší ve třídě.
Hej, posaďte se sem.
O to mi jde.
Hej, Pete, osol tu muziku.
Jo!
Trošku... Ze včerejška.
Jensene, ty čuně.
Jo, to jsem byl já.
Jo!
Ještě čtyři roky!
ZVOLTE ZASE REAGANA
Ještě čtyři roky! Ještě čtyři roky!
A o tom jsem s vámi přijel mluvit.
Zbožňujeme tě, Ronnie.
Abraham Lincoln řekl, že se musíme osvobodit od minulosti
a pak zachráníme naši zemi.
To jsme před čtyřmi lety udělali.
Otočili jsme věci k lepšímu.
Díky vám všem!
Pokud jde o budoucnost, to, co jste zatím viděli, není nic.
Děkuju. Děkuju.
Máte všichni skleničku?
Všechno nejlepší, Heleno!
Všichni byste měli vědět, že tato statečná dáma
se vyznamenala službou
své komunitě a své zemi.
A proto není překvapením,
že se s námi dělí o své vlastní narozeniny
při benefici pro tým Reagan.
Takže Heleno, na mnoho let obětavé služby
a na další čtyři roky Reaganovy země!
Georgi,
Georgi, tohle... je ta mladá dáma, se kterou by ses měl seznámit.
Jmenuje se jako já.
- Elena. - Helena.
Helena.
Pracuje v...
Já vím, kde pracuje.
Takže už se znáte. Príma.
Drahoušku, teď se to nehodí.
Píše článek o mé oblíbené neziskovce a dobré práci, co má za sebou.
Doprovodný článek k naší reportáži z kampaně.
Zlatíčko...
Chce jen pár zajímavostí.
Chvíli s tebou posedět a popovídat.
A já jsem jí řekla, že to rád uděláš.
Takže si dojezte dort.
Děkuju.
Když už jsme u neziskovek, otázka na zahraniční pomoc...
Bez komentáře. Díky. Na shledanou.
- A co... - Bez komentáře.
- Ta zahraniční pomoc... - Díky.
- Nashle. - ...posílaná do... jen vyjádření.
Dobrý den. Promiňte, ministr teď není k dipozici.
Budete si muset domluvit schůzku
přes jeho kancelář, jestli chcete rozhovor.
Všechno nejlepší vaší ženě.
Je to pozoruhodné.
Dostala se do El Mozote a ven s pomocí Osvobozenecké armády Farabunda Martího.
MINISTERSTVO ZAHRANIČÍ
A od té doby prostě jede.
Všechno, co se dole stane ozdrojuje a otiskne.
Masakry, atentáty, zmanipulované volby,
dodavatelský řetězec odshora dolů.
Nebojácná a šíleně nakopnutá, mírně řečeno.
Vždycky o krůček napřed.
Už sám fakt, že je tam dole jako zpravodajka,
je důkaz nestability potřebné k ospravedlnění naší vojenské přítomnosti.
Podívejte, Treate, jestli nám McMahonová nevědomky pomůže dát
trvalý motiv k naší přítomnosti, tak určitě...
Pane ministře, nesouhlasil bych.
Tedy nejdřív, senátor se omlouvá, že zde není osobně.
Ale ujišťujeme vás, on a já, jeho poradce pro zahraniční pomoc,
že se mnou jste ve schopných rukou.
Teď tedy,
já myslím, že prozatím je nejlepší udržet všechny vnější hráče mimo.
Jistě nechceme dělat kompromisy v rozhodování
z nutnosti brát ohledy na tisk.
Asi chápete, proč jsme vybrali ji.
Je to megafon, který nemusíme držet.
Pane ministře, nemohli bychom to nějak vrátit a pokračovat...
Berquiste, ujistěte senátora, že velice pilně usilujeme,
aby naši spojenci v Antiguě
a v celém řetězci Antil neměli ani stopu pochybnosti.
Iniciativa úmoří Karibiku je velmi důležitá a budeme ji řídit
zkušenou rukou.
Výborně. To je všechno.
Pozdravujte senátora.
Pane ministře...
BLÍZKO K DOMOVU? RUCE PRYČ
Jdeš s náma pít, že jo?
Mike platí.
To ráda slyším.
REAGAN–BUSH TEXAS JIM MŮŽE DŮVĚŘOVAT
Gusi. Díky, že jste přišel tak narychlo.
- Prima den na mávání vlajkou. - To je.
To přijde k chuti vždycky.
Kdo nerad roztleskávačky a Hanka Williamse?
Mladšího.
- Prosím? - Hanka Williamse mladšího.
Nebe a dudy.
Nejde srovnat kámen se skálou, od které se odloupl, ne?
- Když to řeknete takhle... - Nejde. Ani nápad.
Ne každý býk může být dlouhorohý, že?
No nic. Něco pro mě máte?
No, když už jste mi tak pomohl s vystopováním těch nábojnic...
1982.
Salvador.
Nábojnice z Lake City v Missouri.
LC 80. Standard NATO, že?
Přesně tak.
Co pro mě máte?
Tohle.
Bedny s municí. Jsou to armádní přebytky.
Tady náboje 45 milimetrů.
Tohle jsou krabice stopovek.
Pro M16, pravděpodobně.
Kdo je ten staroch?
Neznám.
To máte od Národní Gardy?
Dostala jsem fotky anonymně. Proč od Národní Gardy?
Protože právě teď Texas, Alabama, Louisiana,
20. skupina speciálních sil mají přebytek.
To je to, co vidíte.
Vybavení, náboje, všechno dotované.
Nic ale nezůstává.
Dorazí to a muniční sklady hned půlku zase prodají.
Známý mi říkal, že jeho šly na Floridu.
Miami, Fort Lauderdale.
Víte, co jsem říkal o táboru Školy Amerik?
Když to nezůstává na Floridě, kam to jde?
Vsadím svůj Řád purpurového srdce, že na místa, co vás zajímají.
Do Hondurasu,
Kostariky,
co nejblíž k Nikaragui to jde.
Takže fanoušci Contras odsud?
Contras, Sandinistas... Ani nevím, jaký je v tom hergot rozdíl.
Většinou je to fuk.
Kdo tohle koordinuje?
„Koordinuje“?
Když vidíte opici řídit auto, nazvete to „koordinace“? Ani nápad.
Když chcete vidět, jak řídí opice,
držte si klobouk.
Jděte po stopě banánů.
Proč máš vždycky průzkum veřejnýho mínění poslední?
New York Times,
Chicago Tribune,
Philadelphia Inquirer...
No kurňa, snad i Školní časopis Connecticut Lions
otiskl průzkumy z Kalifornie dřív než my.
Denver Post boduje článkem o dobročinném večírku Zsa Zsa Gáborové v Bel Airu.
Jsi od toho tři kilometry.
Dobročinný večírek Zsa Zsa Gáborové, to není zpráva, Stewarte.
Ale víš, co je? Armádní přebytky zbraní pro Contras.
Velice slibné, v roce kampaně, ne?
Vláda podporuje násilné svržení představitelů Nikaraguy.
To je hodně americké, prezidentské. To stojí za pozornost.
Chci průzkumy, Eleno. To je tvoje práce.
Koláče, sloupkový grafy, řádky a čísla.
Neměl bych číst výsledky průzkumů z okresu Orange
z Michigan Gazette.
Koho zajímají průzkumy z okresu Orange?
- Chci průzkumy. - Vážně?
Proboha, ty to myslíš vážně.
Kovboj v čele státu je po uši v imperiálních podvodech,
ale máš pravdu, v průzkumech to není.
- A není v nich... - McMahonová.
...že mě nedali na seznam novinářů, takže jsem se sem sotva dostala.
Neplatím ti za řízení. A víš proč? Šéfredaktor jsem já.
Jako reportérka napiš čísla...
- Hele... - Nech si to tropický téma. Chápeš?
Zařiď, ať jsem na seznamu novinářů
a já ti dám tvoje zasraný čísla z průzkumů včas.
McMahonová.
Kdy se to stalo?
Je stabilizovaný?
Ne.
Nemůžu. Někoho tam pošlu.
Neříkej mi, že ses právě vykašlala na prezidentskou kampaň.
Co jsem měla dělat jiného?
Má jenom mě. Znova se neoženil, nemá další děti.
Nikoho, jenom mě.
Najednou jsem byla v letadle.
Ani jsem netušila, kam letím.
Takže...
Udělej, co musíš. Řekni Stewartovi...
Mně je to fuk. Řekni mu cokoli.
Budu v Miami, dokud... nevím.
Ne, napíšu to za tebe. Udělej si víkend. Srovnej si hlavu.
No tak, Almo,
Tohle bych dokázala psát i ve spaní až do listopadu, to víš.
Jenom teď zrovna...
Nemůžu.
Beru si volno na neurčito.
Nezníš moc dobře.
Zajedu tam.
Nedělej to. Kdyby byl při vědomí, vůbec bych ti nevolala.
28 hodin jsem nejedla.
Já jenom...
Poplach, poplach.
Krucinál!
Já chci pryč!
Pane.
- Lump Epperson. - Pane McMahone.
- Kde mám boty? - Tati.
Chci pryč, sakra.
- Musím pryč! - Klid, tati.
- Já musím pryč, Kitty. - Ne, klid.
- Vydrž. - Zatracenej Epperson.
Ten hajzl. Slíbil mi asi tři procenta z těch šedesát devítek.
- Teď tvrdí, že trží cena spadla na dvě. - Klid.
Tak jsme se nedohodli.
- Celý to pojebe. - Tati.
- Potřeboval jsem to. Kitty. - Bude to OK.
Kitty...
Tati, já jsem...
jsem Elena.
- Ellie. - Jo.
Jsem Ellie.
Někdo na mě čeká.
- Musím se s někým sejít. - Poslouchej mě.
Nemyslí ti to jasně.
Nejsi ve stavu něco dělat.
Uděláš chybu, ublížíš si.
Musíš to udělat ty.
Udělat co?
Už jsem ti to řekl.
Řekl jsem ti všechno.
Jdi za Kitty. Kitty Rex.
Myslíš tvou loď?
Krucinál, Ellie.
Krucinál.
Co teď bude?
Já se o to postarám.
Není tady.
Vy jste ta dcera?
Ten hajzl mi slíbil tři procenta z těch šedesát devítek.
Teď tvrdí, že trží cena spadla na dvě.
Mám na cestě velkej kšeft. Životní kšeft.
- Mám se ptát, co je to za zboží? - To, co vždycky.
Nespěchejte s tím, pane McMahone.
Řeknete mi jméno současného prezidenta USA?
Chápu ten fór.
Mám říct „Herbert Hoover“
a tenhle chlápek mě zavře někam do domova důchodců. Chápu.
Zatočte si kolem štěstí.
Herbert Hoover.
Franklin Delano Roosevelt, Harry S. Truman,
Dwight David Eisenhower, John Fitzgerald Kennedy.
Lyndon Baines Johnson, Richard Milhous Nixon,
Gerald, jak se jmenoval, co pořád škobrtal,
Jimmy Svatoušek nebo něco,
a ten, co je teď, co si ho starej trouba pamatovat nemá.
Ten druhej starej trouba, Reagan.
Výtečně, pane McMahone. Vyhráváte hlavní cenu.
Hlavní cena je, že vy odejdete.
Jdu vyřídit papíry.
Tati, co to sakra děláš?
Dal jsem to dohromady na úvěr, Ellie.
Před pěti, deseti lety bych takhle s kůží na trh nešel.
Udělat to čistě, je moje motto. Hotovost a předat. Ale tenhle kšeft...
Řekl jsem si o vrácení laskavostí. Mám papíry odsud až do Chicaga.
Je to naposledy.
Jeden milion v cestovních šecích Citibank, tutovka.
Vím, jak to zní, ale je to realita.
Vím, co říkám, Ellie. Jsem tady.
Najdi mi, prosím tě, jméno. Max Epperson.
E, P, P, E...
Jo. Měl by být v Tampě, ale hledej v celé jižní Floridě.
Je Američan?
Ani nevím, jestli existuje.
Milionový rande.
Jasně, půlku hned pošlu těm bouchačům, co mě založili, ale...
Komplikuje to moji situaci, Ellie,
ale vidíš, v jaký jsem situaci.
Ať to udělám, nebo ne,
už teď mi v tom jede půlmíč.
Ježíši.
Taky ti možná pošlu pár fotek.
Eleno?
Je to celý domluvený.
Eleno, haló?
Táta je do něčeho namočenej.
Jdi tam, prosím tě.
Promluv si s mým člověkem.
Zítra jdu za nějakým jeho... kamarádem.
Máš jméno?
Ne, ale jestli ti nezavolám třeba do jedné...
Jestli se mi do jedný neozveš,
ukradnu ti identitu, vytřískám z toho článek jako blázen,
a posmrtně ti poděkuju za Pulitzerovku.
Mám tě ráda.
Já vím.
Drž si klobouk, frajerko. Horší než Salvador to bejt nemůže.
V tomhle městečku není podnik,
kde by neměli zpátky na tisícovku.
Vypadá to, že na někoho čekáte.
Asi na vás.
Nejdřív to hlavní. Co Dick?
Musí bejt zlý, lehnout při takovým kšeftu.
O hodně lépe. Vyřídím, že jste se ptal.
Ne, to ne. Nezmiňujte se o tom.
Hele, než na to zapomenu, kdybyste cokoli potřebovala,
volejte nejdřív mně.
Jo?
Tady je vizitka.
Je to pager.
Co bych mohla potřebovat?
Mohla byste potřebovat hodně věcí, ale to neřešme.
Řešme, jak to udělat dobře.
A to vypadá jak?
Na letiště si vezmete taxíka.
Jo? Nejezděte svým autem, ale taxíkem.
Buďte v Pan Am Clipper Clubu v pravý poledne.
Rozumíte?
Ani brzo, ani pozdě.
Přijeďte včas.
Pak půjdete k přepážce a budete chtít Michelle.
To je ta bloncka, ne ta Mexičanka.
Ta druhá je Delia, ta mě nezná.
A potom řeknete:
Jdu za Gary Barnettem.
Ale jistě, vítejte.
- Máte si udělat pohodlí. - Poprosím vaši kartičku Clipper Clubu.
- Viděla jsem ji. - Tady se podepište.
Dovolte, madam. Račte dál.
A kdo je Gary Barnett?
Nebojte, pozná vás.
Buďte nenápadná. Ať si vás nikdo nevšimne.
Fajn, říkáš mi, že máme.
No tak dobře.
Přijel jsem kvůli tomu obchodu až ze Salvadoru.
Jo, protože ztrácíme důvěryhodnost u klienta.
92 milionů dolarů nejsou drobný, pane Lee.
Prostě ne, ne.
Pane Lee?
Prosím cestující ke vchodu číslo čtyři
k celnímu a imigračnímu odbavení.
Let British European Airways číslo 422 do Amsterdamu.
Promiňte, paní.
Nemáte sem přístup.
Ale Michelle...
Tento klub je jen pro členy.
Budu vás muset požádat, abyste odešla.
Tudy, prosím.
Takže si vás všimli.
Kdo si mě všiml?
Všiml si vás někdo, kdo neměl.
Ellie, kdo to je?
Víte, co si myslím? Že mě jen tak pérujete.
Zaběhni tam, mluv s tím a tím, sedni.
Pseudošpionážní volovina
- a mě to nebaví. - Ellie?
Mohla by mi ta paní na hlídání nalít další bourbon?
No a co? No a co?
Prodáváte podprůměrné vojenské přebytky
podprůměrným revolucionářům, zřejmě za nadprůměrné ceny.
A co, do hajzlu?
Ten článek už několikrát vyšel.
Miami Herald, kdekoli, dám vám pětník za otištění...
Je to jen mikrofiš, ale ta novinka je,
že už nejste tak důležitý.
Jste nikdo, anekdota, poznámka pod čarou.
Tak si užije hraní na válku. Vracím se ke svému životu.
Ellie?
- Ellie! - Potřebuju si lehnout, tati!
Kdo si zvolí zvrhlý životní styl,
neměl by za to být odměňován.
Člověk má mít právo žít a jednat, jak chce,
aniž by mu někdo vpadl do ložnice.
Ale nemůže očekávat, že ho stát za jeho nemravnosti odmění.
Takže tak. Nechceme nikomu upírat občanská práva...
Pane Fallwelle, co nám Nikaragua udělala, že jste na ni tak naštvaný?
- Ježíši, co to sakra děláš? - Ty jsi... tati!
- Tys byl venku? - Jo.
Kde je ta sestra?
Neměl bys řídit.
Mám si vyndat zuby a jít do domova důchodců?
Dáš si drink?
Poslal jsem ji domů. Stejně to není opravdová sestra.
Ježíši, Louise.
Vylekala jsi mě jako blázen.
Co je sakra tohle?
Kdyby tě jen trochu zajímalo, co dělám, jak jsem ti říkal...
Jestli to dopadne, jak má,
budu si moct dát ruce do klína, vzít Kitty Rex dolů pod Largo
a bejt si tam, chytat ryby,
flákat se mělčinama,
spát s čerstvou vdovou...
Tati.
To víš, takhle jsem si zábavu původně nepředstavoval,
ale lepší než tu posedávat
a stárnout.
Tak,
Vyžehlil jsem to u Sedlowa.
Teď už stačí, když tam zítra zaletíš
a uděláš za mě tu vyzvedávku. Prosím.
Prosím, Ellie.
Ellie...
Děkuju ti, Ježíši.
Kdy se ti naposledy ozvala tvoje matka, krásná Kitty?
Moje Kit-Cat.
Měla by mi volat častějc, fakt.
- Tak jsme se nedomluvili. - A jak jsme se domluvili?
Řekneš, abych dorazila, já dorazím. Nejspíš mě jen tak péruješ.
A divíš se mi?
Hele, neznám tě.
Mám ti jen tak věřit, protože tě poslal staroch?
Takhle to nefunguje.
- Nelíbí se mi, jak to funguje. - Tak nelíbí?
Nelíbí se ti to?
Něco ti řeknu.
Tohle není posraná recenze restaurace.
Nelíbí se mi to.
Vidíš ty krabice?
Jsou teď celý tvoje.
Je k tomu inventář?
Všechno je tu. Vědí, co kupujou.
Jasný?
Kdyby ti někdo říkal, že něco je v nepořádku, což není,
tak ho pošleš do prdele.
Jasný?
Ty si jenom dáš pozor, abys z ničeho z toho nespustila oči,
dokud nezaplatí.
Dick říkal milion v cestovních šecích.
Kdo je dodá? Kdo je spočítá? Jaká je tvoje role?
Někdo tam bude. To je všechno, co potřebuješ vědět.
Prostě budeš u brány J
o půlnoci sama,
připravená nastoupit do letadla a realizovat ten kšeft.
Tečka.
Prskáš, když mluvíš.
Tobě se to líbí.
Na co si bereš tašku? Neber si ji. Nezůstáváš tam.
Dodáš zboží, vyzvedneš platbu
a nastoupíš do letadla. Taková je dohoda.
- Nemá být Na zdraví na... - Ať ta paní na hlídání vypadne.
Dovolíte?
Tohle není skutečná sestra.
Ta, co chodí ráno, je sestra.
Tohle je paní na hlídání a krade mi boty.
- Fajn, tati. - Jen ať tě nikdo nezfamfrní,
abys tam zůstala. Chápeš?
Kdyby ti někdo zatápěl, jen mu řekni.
Co mu mám říct?
Řekni mu... no sakra...
že... že si to bude muset vyříkat s Maxem Eppersonem,
A pak mi zavoláš. Slib mi to.
- Dobře, zavolám. - Zavoláš mi.
Budu si to pamatovat.
Vy budete moje cestovatelka.
Račte do první třídy.
Celá vaše.
Voní to jako Vánoce.
Takže vy jste paní Clausová.
Tak kdo zlobil. Otevřete jednu.
- Co? - Otevřete jednu.
Mrkneme, co je vevnitř.
Otevřete si ji sám.
Takhle to nefunguje.
Já nikam zvlášť nespěchám, takže...
je to na vás.
Otevřete to.
Coltova klasika, puška ArmaLite número 15.
Armádní provedení.
Kam na ten vercajk chodíte?
Tlumič ze tří pruhů, pažba z uhlíkovejch vláken,
vypouštění zásobníku ukazovákem.
Ujde.
MINY VALMARA
Valmara 69.
Paní Clausová, to je až moc!
Paladine, Paladine, kdepak se touláš,
Paladine, Paladine, domů daleko máš,
„mám pušku, přijedu“ on na vizitce má...
Můžeme to urychlit?
Je to rytíř bez brnění v divoké dáli,
jeho rychlá puška slyší větrů volání.
Je to potulný žoldák jménem...
Takový Vánoce!
Zabíjí v okruhu 20 metrů.
Tak všechno v pořádku?
- Fajn. Tak se vyrovnáme. - Jsme vyrovnaný.
Ne, ne, ne.
Jak se jmenujete?
Já se vás na jméno neptal. Vy nepotřebujete znát moje.
Hej. Někdo měl dorazit kvůli platbě.
Tak to hodně štěstí.
Je tohle ta platba?
Dovez to tam, doleť zpátky. Takovou mám smlouvu.
Je tohle ta platba?
- Máte, co potřebujete? - Sakra.
Vypadá to, že vás podfoukli.
I vás podfoukli. Neodlétáme.
Jak říkám, dovez to tam, doleť zpátky.
Nestarám se o zboží, nestarám se o pasažéry.
Odlet za dvě minuty.
Máte mi zaplatit.
Ale, kdopak mi to zapomněl říct?
Jestli nedostanu peníze a neukážu se,
budou se divit, proč.
Kdo se bude divit?
Však vy víte, kdo.
Řekněte mi jméno.
Epperson.
Max Epperson.
Co tady děláme? Vyzvedáváme?
Vy neděláte nic.
A co dělám já, po tom vám nic není.
Když se někdo bude ptát, čekáte na Jonese.
Můžu si vás vyfotit?
Krása.
Dobře. Děkuju.
Mazej k tomu plotu
a protože jsi ji k němu zavezl,
koukej ho spravit.
Hej.
Copak děláš?
Jak se jmenuješ?
Děláš si kamarády?
Pojď!
Jonesi! Představíš nám svou slečinku?
Jediná slečinka, co tu vidím, jseš ty.
- Už jsi s Eppersonem pracovala? - Jasně.
- A všechno výborně klape, jo? - Bez problémů.
Já slyšel něco jinýho.
Hele, já jen pro ukrácení dlouhý chvíle.
Kdo tě poslal?
Nikdo. Kdo poslal tebe?
Možná uděláme malou zastávku.
Můžeme jet dál.
Možná zastavit, popovídat.
Jeď, prosím.
Přestávka by nám oběma bodla.
Epperson mě čeká v San José co nejdřív.
Myslíš, že tady na tobě někomu záleží?
Vsadím se, že jsi nikomu ani neřekla, kam jedeš.
Přísně tajný?
Podívejme se na situaci, jaká je.
Za prvé a především
ti uletělo letadlo.
Za druhý...
Nic tě tu nečeká.
Nic na přistávací dráze a nic před náma v San José, upřímně.
Za třetí...
No do prdele!
Nevysírej a vystup si z auta.
Umíš to vůbec používat, krasotinko?
Přesedni si.
Dobře.
Vypadni z auta.
Dělej.
Vypadni z auta.
Kopni do dveří.
A ustup.
Myslíš, že se dostaneš daleko?
To by ses divil.
SAN JOSÉ, KOSTARIKA
Almo, to jsem já.
Co jsi našla na Eppersona?
Je pět hodin ráno.
Máš na něj něco v Managui?
Do háje. Nečekala jsem vědomostní soutěž.
Něco, co ho spojuje
- s Kostarikou? Je Američan? Je... - Ne, hele,
nenašla jsem nic
na nikoho jménem Max Epperson. Nic.
Jako by neexistoval.
Myslíš, že se táta splet, nebo něco?
Ne, Jones to jméno znal. Použila jsem ho...
Kdo je Jones?
Co se stalo? Kde přesně jsi?
To letadlo, přistáli jsme... nevím, kde. Někde v Nikaragui.
- Autem to sem bylo sedm hodin... - Autem? Moment, kam je „sem“?
San José. Jsem v Kostarice.
Ta zásilka byla obrovská.
Nášlapné miny, pěchotní zbraně. Jenže
zpátky na pevninu neposílají peníze. Ale kokain.
A financuje to něco jiného.
A ten člověk, Jones,
myslím, že patří k Sandinistům.
Pracuje pro obě strany. To nedává smysl.
Já vím.
Bylo to rozhodnutí narychlo, zůstat tu, ale chci to rozkrýt tady.
Dick o ničem z toho nevěděl.
Kdybych se byla vrátila, vyšumělo by to.
Pošlu ti, co půjde, jak budu moct.
Poslouchej, něco se našlo. Od externisty v Miami,
když se šťoural kolem Eppersona.
Chlápek jménem Bob Weir.
Dick tohle jméno nezmiňoval.
Vypadá to, že tenhle Bob Weir má talent
objevit se v zajímavejch situacích.
Například byl v Guatemale, když svrhli Árbenze.
Byl v Managui, když svrhli Somozu,
a pamatuješ Salvador, ten zátah na tiskovou kancelář?
Šéfredaktora a pět dalších novinářů zavraždili
a hádej, kdo byl poslední, kdo prošel těma dveřma?
Takže Weir je CIA?
Možná CIA. Možná informátor. Možná jenom spolehlivý zdroj.
Nikdo neví.
Nikomu se nepodařilo tohohle chlápka přečíst.
Má takovej ten obličej, co ho nevidíš.
Všechno, co o něm víme,
je, že když se ukáže,
je to většinou konec něčeho, ne začátek.
A hádej, čí jméno se právě ukázalo v Kostarice?
Slušné, na vědomostní soutěž v pět ráno, Guerrerová.
Budu opatrná.
Poslouchej, můžeš za mě zavolat Dickovi?
- Vyřiď mu, že budu zítra zpátky. - Tak jo.
Díky.
A prosím váš cestovní pas. Musím si udělat kopii.
- Proč ne. - Děkuju.
Tady máte klíče.
Všechno hotovo.
- Úklid. - No, gracias.
Ženeš dobytek prostě skrz plot, sakra.
Když se budou ptát, čekáte na Jonese.
Těsně jsi zmeškala mýho parťáka Eppersona.
Nenašla jsem nic na Maxe Eppersona. Nic.
Myslíš, že se táta splet, nebo něco?
Haló.
Jsi tam?
Haló?
Hele, nechceš mluvit, chápu.
Jak jsi mě našel?
V letadle jsi nebyla, kde jinde bys mohla bejt?
Běloška uprostřed San José
uprostřed noci, ve městě jsou dva hotely...
Člověk nemusí bejt mistr čmuchal, aby na to přišel.
Klid, zlato, jsi horší než tvůj táta.
Chci se tě jenom na něco zeptat.
Ty mi něco řekni.
Kdo byl ten chlápek, co si to vyzvedl na Floridě?
Protože to nebyly cestovní šeky.
Vím, že to neděláš sám.
Hele, klid, McMahonová.
Jo? Dej si pár kroků zpátečku.
Peníze jsou na cestě, jo?
Není to jako koupit si zmrzlinu.
Je s tím papírování.
Jdi do prdele, Barry! Tihle na papírování nejsou. Ale víš, kdo je?
Nezvaní hosté z DEA v čepicích ATF.
Jaká že byla ta adresa?
Toho autoservisu bez heverů?
Southwest, 17. ulice 1665? Otevřeno do noci, že?
Já o tom nerozhoduju.
Chci, co dlužíš mému otci.
Chci letenku pryč na zítra.
Zůstaň na pokoji.
Někdo se ozve.
Ale jaké jsou alternativy?
Dá se vytvořit kontext pro demokracii
a možná si trochu ušpiníte ruce,
nebo se na to vykašlat a nechat to protistraně.
A ta protistrana jsou, v tomhle případě, Sandinisté?
Protistrana je socializmus.
Komunizmus, tedy vlastně.
Takže
podle vašeho nejlepšího vědomí by mohla být pravda,
že jsou jisté lety,
jisté nehlášené humanitární lety
tiše startující z nějakého města na jihu
s nezkontrolovaným nákladem...
s cílem San José?
Lety, které, pochopitelně, nepřistanou
v San José a letí tak nízko, aby nebyly na radaru,
za účelem dodávek zbraní takzvaným silám Contra?
Ne.
K takovým letům docházet nemůže.
Nebo k nim docházet může, jestli k nim tedy dochází,
mimo dosah možného vědění našich zpravodajských agentur.
Tak jak to je?
Dochází k nim, nebo ne?
My takovou aktivitu nesledujeme.
Mohl by někdo z vlády mít na té oblasti zájem?
Zájem pochopitelně máme.
Díky, že jste si na mě udělal čas tak narychlo.
Jsem vám vděčná.
Ne, ne. Nechte to na mně.
Hurá osvobození žen.
Můžu vás citovat jako zdroj blízký Bílému domu?
Ne. Díky.
PALUBNÍ VSTUPENKA
Byla jste se vším spokojená?
Taxi, madam?
Ano.
ELISE MEYEROVÁ
Děkuju.
ELISE MEYEROVÁ
Zůstaň na pokoji. Někdo se ozve.
Myslíš, že se dostaneš daleko?
Další, prosím.
Přistupte, prosím.
Účel vaší návštěvy Kostariky?
Dovolená.
Jak dlouho?
Před dvěma dny.
Podle agentury pas nepotřebuji, ale stejně jsem ho vzala.
A turistickou kartičku jsem odevzdala...
Hej, paní!
Paní! Paní!
Paní! Hej.
Paní, zapomněla jste si tašku.
Ne.
- Vaše taška... - Ne.
Mýlíte se. To není má taška.
- Vemte si ji. - Ne!
- To není má taška. - Je!
- Není moje! - Ukažte.
Má visačku.
Já jsem Meyerová.
Já... má visačku. Je tam...
- Ne, to je vaše taška. - Ne.
Dick McMahon.
Ano, není moje. Já jsem Elise Meyerová.
Pan McMahon už tu není.
Jak jsem říkala, zhoršilo se mu to.
- Jak, zhoršilo? - Odvezli ho do nemocnice.
Cože?
Kde byla jeho noční sestra? Někdo ho měl hlídat.
- Jeho noční péči zrušili. - Kdo?
Jeho dcera volala a zrušila ji.
Ne, stala se strašná chyba. Hele, poslouchejte.
Do jaké nemocnice ho vzali?
- Jste příbuzná? - Ano.
- Jméno a příbuznost? - Jsem nevlastní dcera.
Nevidím vás tu.
Řekněte mi, do jaké ho vzali nemocnice!
„Treat Austin Morrison, nezařazený vyslanec,
Kalifornská univerzita v Berkeley.
Absolvent Národní vojenské akademie.
Důstojník, poručík v Armádě USA.
Ženatý.
Treat Austin Morrison, jediný syn a po sebevraždě sestry
jediný žijící potomek rodičů z dělnické třídy.
Vzal si jistou Diane Waringovou. Vdovec.
Mladý vdovec.
Člověk, z něhož se později stane
zástupce Ameriky na nejdramatičtějších místech světa.“
Všechno záleží na tom, kam chcete umístit začátek svého příběhu. Nějaké přání?
Víte, lidi nějak mysticky rajcuje
upínat se na věci, co se staly před 40
nebo 45 lety.
Smutné příběhy o tom, jak jim nerozuměla matka,
jak je shazovali ve škole. Ale mně...
nikdy k ničemu nebylo probírat se tím.
Ne, že by to něčemu vadilo.
Nepovažuju to za sebestřednost, sebelítost nebo něco.
Prostě si to nemůžu dovolit. Tak to nedělám.
Je jedno, kde to začalo.
Máte pravdu.
Není jedno,
co bude dál.
Co se bude psát na dalším řádku.
Žádný řádek. Berquist ho chce smazat.
Berquist je...
z povahy člověk pro zákonodárnou moc.
Může doufat maximálně, a bezúspěšně, ve Sněmovnu reprezentantů.
Senát ne, protože ho nikdo nemá rád.
Takže on nebude nic víc než jeden z 435.
Zato vy...
Vy jste člověk pro výkonnou moc, Treate.
Tahle kancelář
nebo větší, dost podobná,
na to bych si vsadil.
Nestavte se do cesty Berquistovým plánům.
Jestli se vám nehodí.
Myslím, že Berkieho vedlejší projektík
vám poslouží způsobem, jaký jste si neuměl nepředstavit.
Jen ho nechte, ať si ušpiní ruce.
- On by rád byl jedním z 435. - Výborně.
Vy chcete být jedním z jednoho.
Pamatujte si...
Vy, já, Berquist...
všichni jíme to samé.
Ale pro vás by bylo lepší...
jíst lžičkou.
Vyškrábat strany,
žádné zbytky.
Nic nenechat.
V jakém jste hotelu?
V hotelu?
Jo, Ramada, Royale Caribe, InterCon...?
Ramada. Ramada.
Měli jsme život, teď ho nemáme.
Má se mi to líbit, protože jsem tvoje dcera. Ale nelíbí.
- Cat... - Ne.
Co přesně jsi měla v Malibu, co teď nemáš?
Otevřela jsem dveře a byla na pláži, ve vířivce nebo na kurtech.
Ještě něco?
Tři auta. Měli jsme tři auta.
Fajn.
Vířivka, kurty a tři auta. Tak ty si představuješ život?
Ne.
Promiň, zlato, tohle nebylo... Nechtěla jsem...
Tátu, tátu jsem měla. Děkuju pěkně.
VÍTEJTE, VELVYSLANČE USA
ŠŤASTNÝ 4. ČERVENEC
Chci se ubytovat. McMahonová, Elena. Volala jsem.
Čerstvý kokos.
Kokos.
MCMAHON, RICHARD, VĚK 64 ZEMŘEL V PÉČI LÉKAŘE
Visačku? Šťastný 4. červenec.
Šťastný 4. červenec.
Zítra ráno je pozdě.
VELVYSLANECTVÍ USA
Musím s někým mluvit teď. Potřebuju pas, abych se mohla vrátit do Států.
Promiňte, kanceláře jsou zavřené kvůli pikniku ke 4. červenci.
A ten je tady, ne?
- Ano. - Takže můžu s někým mluvit.
Ne, madam, dnes nejsou schůzky.
Snad nepotřebuju schůzku, abych s někým jen mluvila na pikniku, ne?
Teoreticky, madam, ale bez pasu vás tam nemůžu pustit.
Prostě...
Fajn. Fajn.
Co byste si dala?
Whiskey Early Times se sodou.
Byla jsem na odchodu.
Teď už je pozdě.
Je to poslední večeře?
Děkuju.
Četl jste dneska zprávy?
Zajímavý objev spřízněného agenta, žena, kterou nikdo nezná.
Žádný záznam o odjezdu z USA, krátce v hotelu v San José,
falešný pas, proklouzla pasové kontrole Antiguy.
Dechberoucí.
Jste ochotný něco z toho říct oficiálně, pane Morrisone?
Už jsem řekl.
Reportérce jménem Guerrerová, Atlantic Post.
Takže jste ve spojení.
Můj obvyklý cíl se neozývá, ale...
Je to normální, že jste o krok pozadu?
Čekáte, až bude někdo jako já v bryndě,
abyste vymáčkl do hry trochu utrpení,
a měl najednou pocit naléhavosti?
Něco, do čeho budete moct zabořit svoje manikůrované zoubky,
zatímco sekretářka přepojuje telefony?
Možná.
Ale kdybyste potřebovala pustit tajné informace novináři, co má jméno,
nevybrala byste sebe?
Reportérka z Washingtonu s morálními hodnotami schopná opustit kampaň
a dodat pořádný náklad munice do Jižní Ameriky?
Jistě stojí za přečtení.
Myslíte?
Netušila jsem, že vy skoroagenti vůbec čtete.
Nebyl to zrovna geniální tah, ukázat se na ambasádě.
V dokonalém světě bychom se rozhodovali dokonale.
V reálném světě se rozhodujeme reálně.
Není to hra s nulovým součtem.
Nebyla tohle celá teze vaší loňské prezentace
pro Radu pro zahraniční vztahy?
O tom jste psala vy?
Psala jsem o spoustě zajímavých věcí, než zavřeli moje oddělení
a mě přeřadili na ježdění za tím cirkusem,
abych psala propagandu o republikánských sračkách.
Dobře. No řekněme.
Víte co...
Pojďme se bavit o jiných zajímavých událostech.
Dick McMahon je můj otec.
Letěla jsem místo něj nehlášeným letadlem z Fort Lauderdale 29. června
v 01:20 ráno.
Břichatý Lockheed,
v něm dost pušek, min a výbušniny C-4 na dobytí Managuy.
Prodírala jsem se nechráněná.
Bez výplaty.
Bez ochrany. Bez plánu.
Jenom hra, do které mě nikdo nezasvětil.
Tajná válka.
Teď jsem tu s pasem Černýho Petra, a bez letenky domů.
Tak tohle vím.
Ale nevím, proč tu ještě jsi.
Přišla jsem kvůli penězům.
Zůstala jsem kvůli sólokapru.
Hezký pokus.
Přijela jsem kvůli otci, zůstala jsem kvůli článku.
Skoro.
Tak fajn.
Nevím, proč jsem přišla.
Ale zůstala jsem...
Zůstala jsem, protože jsem se rozostřovala.
A cítím, že se to děje zase.
Já jsem...
ztrácela
energii s Catherine, mou dcerou.
A věděla jsem, že kdybych...
nechala plavat tohle...
prostě bych nechala plavat všechno. Prostě bych...
nechala všechno plavat.
A chci vědět jenom...
co tady dole děláš.
Co děláš na té fotce.
Co...
jestli to tu nerozdmycháváš.
Zrovna tebe, napadlo mě.
Napadlo mě, že poslali zrovna tebe, abys mě zabil.
Byla jsem připravená.
Diane měla takovouhle jizvu.
A pak odešla.
„Tuleňovy doširoka otevřené orosené oči...“
něco...
„galony karibského ohně...“
něco, něco...
„Tuleňovy doširoka otevřené orosené oči hledící k ráji.“
Diane milovala poezii.
Alcestis.
Zpátky z tunelu a napůl zamilovaný do smrti.
Zítra.
Zítra co?
Zítra odjíždíme.
VŠECHNO NEJLEPŠÍ K NAROZENINÁM, AMERIKO
- No tak. - Co?
- Dej mi to. - Ne.
- To už je podruhý. - Vrať mi to.
No tak, paní.
- Jo. - Ne.
- Tohle je...
Můžu to prodávat?
- Nemůžeš. Ne. - Říkám vypadni.
Chalatenango.
Neuvěřitelný.
Když vrazíš upírovi kolík do srdce, aspoň chcípne.
Hej.
- Padla, kámo. - Jo, kámo.
- Dobrou. - Tak zatím.
Děláš zítra?
- Ne. - Vraťte mi to.
Hej.
Eleno!
Hoteloví hosté, zůstaňte na pokojích až do odvolání.
Tví krajani nejsou tví krajani a není důvod, abys tu ještě byla.
Ale nemůžeš mi říct, kdo jsi, ani jak to vůbec víš.
Právě ti to vysvětlili kulkama, ano?
Pusťte nás! Nechte nás projet.
Nechte nás projet.
Nechte nás projet, bratři!
Hej, pusťte nás.
Nechápeš to?
Museli tvýmu otci nabídnout takovou částku, aby ho vylákali.
Kouzelná milionová výplata.
- Pološílený stařík, co churaví. - Můj otec není...
Je to člověk s prokázanou historií
nezájmu, kde jeho zboží skončí.
Takže někdo, na koho není těžký hodit cokoli, co se mělo stát.
„Pašerák zbraní vykrvácel při teroristickým útoku v Karibiku.“
No a co?
Komu by chyběl?
Komu by na tom záleželo?
Tobě?
Případ uzavřenej.
Je hotovo a po všem.
Ale ty...
Ty, Eleno,
jsi dorazila místo něj.
A případ se teprve uzavírá.
Všechny ty
ústřižky a kousky, co se skládají do archivu, aby se na ně zapomnělo.
A tvoje jméno je tam poslední.
Ten pas, ten...
Ten pas byl jedině proto, aby tě udržel ve hře.
Mohla jsi nastoupit a odletět odsud.
Ne, pas by neplatil pro návrat do USA,
takže by tě zadržely,
nebo spíš zachránily, orgány.
Tím spíš jsi měla odletět.
Ale ne.
Pořád ještě jsi tady.
Zbývá mi už jen tenhle případ, přiznávám.
Víš, kdo...
byly oběti Vietnamu, o kterých se nepsalo?
Reportéři...
co se neposunuli dál.
Hej, Jonesi.
Čisto.
Můžeš tady zůstat.
Na náměstí je telefon.
Den, možná dva.
Domluvím s kolegama, ať nám seženou loď.
Jsme stvoření, abychom přežili svoje případy.
Guerrerová.
- To jsem já. - Eleno?
Zavolej otci Catherine, Wynnovi.
Hned jak domluvíme.
Ať jde pro Catherine do školy.
Ať nikoho neposílá.
Musí tam jít sám, osobně.
A vyřiď mu, že si ji musí nechat, než se vrátím.
Jasně. Ellie...
Dick je mrtvej.
Já vím.
Převezli ho tu noc, co jsi odjela. Nemocnice mě k němu nepustila.
A nevěděla jsem, jestli se ti mám ozvat, nebo jestli by tě to ohrozilo.
Mrzí mě to, Eleno, ale poslouchej.
Podle mých zdrojů je tam dole francouzský agent
a vyšetřuje totéž co ty.
Jo? Ještě nemám jméno,
ale mohl by ti sehnat zvláštní vízum a dostat tě ven.
Oni to teď ženou dopředu rychleji.
Ten pokus o atentát v InterConu...
- Byla jsem tam. - Já vím.
Já vím. Sledujeme to odsud všechno.
Teď bys snad měla být v bezpečí. Posílají víc vojáků.
Ne, vojáci už tu byli před tím pokusem.
Věděli, že se chystá.
A já jsem tam měla být.
Dvě mouchy jedou ranou. Případ uzavřen.
Cože?
Můj falešný pas má datum, kdy Dick umřel.
Aha, klid.
Kdo ti řekl, že máš být u bazénu v InterConu?
„Pašerák zbraní vykrvácel při teroristickým útoku.“
Ty jsi dorazila místo něj.
Haló? Eleno?
Eleno? Haló?
Eleno!
Dvě věci ti musím říct hned teď.
První, co musíš vědět, je, že se budeš moct vrátit do Malibu.
Přijede tě vyzvednout táta.
Nechoď s nikým jiným než s tátou, rozumíš?
Druhé, co musíš vědět...
je, že tě mám moc ráda.
Někdy se trochu hádáme, ale...
myslím, že víš,
že se s tebou hádám jenom proto, že chci, abys měla dobrý a šťastný život.
Chci, abys nepromrhala svůj čas.
Nepromrhala svůj talent.
Aby sis nenechala namíchat, kdo jsi, číkoli představou, kdo bys být měla.
Vím, že přikyvuješ.
Mám tě nejradši na světě. Jsi moje Kit-Cat.
Fajn.
Všechno zařízeno. Odveze tě auto.
Jmenuje se Paul. Čeká tě.
Nikdo tě tam nebude hledat.
Pracuju s konzulátem, dostaneme tě pryč během pár dnů.
Kdyby něco, nechoď za mnou.
Pro tebe je tu nebezpečno.
Přijdu za tebou. Ano?
Můžu nějak pomoct?
Dobrý den.
Jsem Elise. Elise Meyerová.
Ta vychvalovaná Elise Meyerová z Miami?
Pojď nahoru. Hned začneš.
Kdo chce posedávat s namachrovanýma machos ve městě,
když může žít tady, na kraji ráje.
Tahle práce není vůbec komplikovaná.
Každý den v 10:00 přesně
pravidelně
vyzvedneš ovoce od prodavače na Staré tržnici.
Seženu ho i blíž.
Ne, Stará tržnice. Díky.
Guavy ze stánku u vchodu.
Vyzvedneš noviny u babky o dvě ulice dál.
A vezmi všechny noviny. Rád mám dobré informace.
Navíc chci být připravený, až dorazí hosti.
A... co dál.
Máme kuchařku. Evelinu.
Přichází každý den v pět
a řeší večeři, takže ty nemusíš.
Ale prostě tu... pokliď.
Mohla bych otřít židle.
Však říkali, že jsi bystrá.
Tohle znáš?
Skladatel Gary Geld, kniha Peter Udell a Ossie Davis.
Lahůdka. Moje oblíbená byla verze od Melby Mooreové.
Melba Mooreová byla trestuhodně podceňovaná.
Pas de kritici.
Tak, tohle bys měla mít tak do dvou odpoledne.
A žádné šizení. Pas de šizení.
Pak už tvůj den patří jen tobě.
Není to rozkoš?
Co by mohlo být rozkošnějšího.
Užij si dnešek.
Zabydli se.
A buď hodná na generátor.
Potřebujeme světlo, ale ne každý den.
Pro benzín jezdím jenom jednou týdně a chci, aby to tak i zůstalo.
Elise, happy hour.
Už jdu!
Happy happy hour.
Bylo to komplikované.
Mohl bych vyprávět.
Nebudu jmenovat, ale...
kdybych jmenoval,
znala bys je úplně všechny.
A pak bylo Haiti,
to jsem zbožňoval.
Byl jsem většinou nezadaný, samozřejmě.
Jen chlápek, co si vyhazuje z kopýtka.
Provozoval jsem první,
a pokud vím jediné,
gay lázně v celém Port-au-Prince.
A zase, nebudu jmenovat,
ale mezi hosty jsem měl většinu šéfů z Wall Streetu,
nejžádanější šíbry od filmu,
agenty a manažery. Ty největší.
A právě tam, víš?
Mám pocit...
že to možná bylo moje životní místo.
Ale pak jsem se polekal, když se mi na vratech začaly objevovat mrtvoly kuřat.
Já možná nejsem zrovna Einstein,
ale hej, když vidím mrtvolu kuřete,
vím, co to znamená.
Pochopím narážku.
Pas de poulet.
Pas de voodoo.
Pas de Port-au-Prince,
tak jsem skončil tady.
Bob mi to pochystal.
Kšefty šlapaly báječně.
Každý pokoj plný, každičký víkend.
Nějakou dobu skvělý kšefty s evropskou smetánkou.
Ale po pár převratech a pumových útocích
na sousedních ostrovech se to smrsklo na baťůžkáře a pak...
po pár varováních Ministerstva zahraničí jsme tady.
Tak proč jsi tu zůstal?
Proč jsi ještě tady?
To bych se mohl zeptat i já tebe.
Ale já, já...
já asi zůstal proto, že mám velice,
velice vysokou toleranci rozkoše.
Řekni Evelině, ať dneska prostře pro tři.
Dorazí můj přítel.
Kdo to je?
Můj přítel. Vyprávěl jsem ti o něm.
Bob?
Ne.
Ten druhý přítel.
Buď tak zlatá a dones mi další.
Tak ono to není,
že by mě cedule „volné pokoje“ stála majlant na elektřině.
Říkám ti, znám lidi, kteří ti můžou pomoct.
Lidi, co jsme tu poznali v minulosti.
Říkám, jasně, vemte si pokoj.
Naplňte si ho, čím chcete.
Rumový punč?
Buď tak zlatá a nech to tu, Eleno.
Přivez to, odvez to, mně je to jedno.
Jenom chci svůj podíl.
Hoďte mi sem víkend co víkend trošku toho prachu z Kolumbie a budu jako med.
Už jsme to dělali, říkal jsem ti...
...tady v minulosti.
Dokážu ti udělat budoucnost.
Elise!
Do prdele.
Evelino!
Otři ty židle, Elise.
Kdyby něco, nechoď za mnou. Je tu pro tebe nebezpečno.
Přijedu za tebou.
Ona něco ví?
Řekls jí něco?
Samozřejmě, že ne.
Nedělej si to těžší.
Mohl bys prohnat dobytek přímo skrz plot.
Ženeš dobytek prostě skrz plot, sakra.
Těsně jsi zmeškala mýho parťáka. Znáš ho, Epperson.
- Neznám ho. - Jo, znáš, pamatuješ.
Ahoj Maxie,
připrav gril a udělej něco na zub.
Ahoj, Ellie.
Ty jiskry tě nespálí, protože
jsou chladné.
Epperson. Jako by neexistoval.
Našel se chlápek jménem Bob Weir.
Bob mi to pochystal.
Když se ukáže,
je to většinou konec něčeho, ne začátek.
Elise?
Jsi to ty?
Však ona se vrátí.
Je tam.
Bob Weir.
Do prdele. Pojď dál.
Venku za oceánem
ztěžklým solí a nacpaným rybami.
Co myslíš, že tam je?
Podle mě tam není nic, totiž. Žádné tam.
Letadlo tam bude zítra v osm.
Vezmou tě na přistávací dráhu. Je naše. Budeš v bezpečí.
Já tu pár dní zůstanu, než se všechno uklidní a zmizí kouř.
Říká tajný agent vstupujíc do ohně.
Brouzdá si geopolitikou, tisková konference je pod jeho úroveň.
Dost. Opravdová reportérka.
Čisté překrucování.
Vyzvednu tě v zátoce u Surfrideru v šest.
Vem svoje poznámky a film. Jinak je všechno stejně v prdeli.
Ledaže už je našli a je pozdě.
Ne, zašila jsem je.
To je dobře.
Zkusím být doma, než začne škola.
Doma kde?
Doma, kdekoli jsi ty, Cat.
Zavolám ti zítra, než nastoupím do letadla.
Kdy zítra?
Asi ve tři vašeho času.
Budu tam.
Slibuješ?
Jo.
Slibuju.
Budu čekat.
...jestli chcete telefonovat, zavěste a zkuste to znovu.
Jestli potřebujete pomoc, zavěste a vytočte operátora.
Jestli chcete telefonovat, zavěste a zkuste to znovu.
Jestli potřebujete pomoc, zavěste a vytočte operátora.
Jestli chcete telefonovat, zavěste a zkuste to znovu.
V posledních dnech se staly opravdové věci.
V první řadě jsem chtěla vědět, kdo.
Kdo dal přednost penězům před životem?
Oceli a olovu před krví a duchem?
Kdo se žene do války?
Kdo má z války kořist?
Čí srdce je tak chladné, čí duch tak mdlý?
Eleno.
A v druhé řadě,
v druhé řadě jsem chtěla vědět proč.
Zítra.
Zítra co?
Zítra odjíždíme.
Pak se na mě podezřelá otočila,
vytáhla palnou zbraň
a zranila mě na rameni.
Já střelbu opětoval,
přičemž jsem ji zabil.
Myslím...
že věděla, že je dopadená.
Víte... myslíte si, že to máte pod kontrolou.
NOVINÁŘKA PŘISTIŽENÁ PŘI PRODEJI DROG
A nemáte pod kontrolou ani prd.
Všechno to sedělo, ale...
to ji zpátky nepřivede.
Elise Meyerová.
Elena Janklowová. Elena McMahonová.
Údajná vražedkyně.
Reportérka.
Američanka.
Matka. Dcera.
Sympatizantka Sandinistů.
Bohužel
náš úvodní pokus zachytit ji...
Tudy, prosím.
...byl neúspěšný.
Podle některých čekala na zaplacení.
Podle některých byla lapená v reflektorech.
Já myslím, že Elena McMahonová byla lapená v reflektorech.
Voda ji sahala nad hlavu.
CIA A MINISTERSTVO OBRANY VYMĚNILY ZBRANĚ ZA DROGY
ELENA MCMAHONOVÁ, ALMA GUERREROVÁ
Myslím si, že si uvědomila, co pro ni nastrojili,
až v těch několika málo vteřinách mezi chvílí,
kdy si uvědomila Morrisonovu hru
a kdy on zmáčkl kohoutek.
Proč by to dělala?
Nemám vysvětlení pro tragédii takového druhu.
Pravda je, že je to hrozný výsledek.
Ten poslední výsledek, jaký by si člověk přál.
V posledních dnech se staly opravdové věci.
Ale hnali jsme to dopředu.
Cestovali jsme nalehko.
Byli jsme mladší.
Já byla mladší.
„To všechno patří
do náčrtu dějin,“ říkali jsme.
Do poznámky pod čarou k dějinám.
A přesto...
Pořád ještě...
NA MOTIV KNIHY JOAN DIDIONOVÉ THE LAST THING HE WANTED