‫ובכן, הוא ניגש אליי‬ ‫ושאל אם אני רוצה לרקוד‬
‫הוא נראה די נחמד‬ ‫אז אמרתי שאולי אקח סיכון‬
‫לא ידעתי בדיוק מה לעשות‬
‫אז לחשתי אני אוהבת אותך‬
‫הוא אמר שגם הוא אוהב אותי‬ ‫ואז הוא נישק אותי‬
‫אז הוא ביקש שאהיה לו לאישה‬
‫ושתמיד אהיה לצידו‬
‫הרגשתי כל-כך שמחה שכמעט בכיתי‬ ‫ואז הוא נישק אותי‬
‫"לילה מגניב"?‬
‫ברצינות, לארה ג'ין?‬
‫עכשיו לא הזמן לפנטז‬ ‫שאת חיה בסרט משנות ה-80.‬
‫חוץ מהיום. זה שונה כי זו לא פנטזיה.‬
‫אלה החיים האמיתיים שלי.‬
‫אני לא נראית לך שונה?‬
‫לא.‬
‫כן, אני לא רואה את זה.‬
‫איך?‬
‫איך שמישהי שיש לה חבר הייתה נראית.‬
‫את נראית כאילו שהוא יהיה כאן בקרוב‬ ‫ועדיין לא התחלת להתכונן.‬
‫התקלחת בכלל?‬
‫תסתלקי מכאן.‬
‫אני אלך להתקלח.‬
‫אנשים אומרים שסיפורי אגדות אינם אמיתיים.‬
‫אבל לפעמים...‬
‫באושר ועושר עד עצם היום הזה זה אמיתי.‬
‫חשבתי על הרגע הזה‬ ‫מאז שהתחלתי לקרוא ספרי רומנטיקה.‬
‫הדייט הראשון שלי.‬
‫איך אני נראית?‬
‫מושלם.‬
‫את נראית פנטסטי, מותק.‬
‫טוב.‬
‫היי.‬
‫מה נשמע?‬
‫לא הרבה.‬ ‫-לא?‬
‫הבאתי לך משהו.‬
‫הו, תודה לך.‬ ‫-היי, קיטי.‬
‫זה בשבילך.‬ ‫-גרברה זה הפרח האהוב עליי.‬
‫דוקטור קובי.‬ ‫-איזו מסעדה בחרת? אני מכיר את הכי טובות.‬
‫אבא? הנה. שים אותם במים. לך.‬
‫תגיד את זה בקול. שעה אחת עשרה?‬
‫אחת עשרה.‬
‫טוב, תיהנו.‬
‫לא יותר מדי.‬
‫ביי.‬
‫אלוהים, אף פעם לא הייתי בקרדונה.‬
‫זה מקום טוב.‬
‫אני כל-כך נרגשת.‬ ‫-כן?‬
‫זה טוב. כן!‬
‫אני חושב שתאהבי את זה.‬ ‫-אלוהים. זה כל-כך יפה.‬
‫בשביל הגברת.‬ ‫-תודה.‬
‫לאדון.‬ ‫-תודה.‬
‫וואו, יש להם תפריטים גדולים כאן.‬
‫ככל שהתפריט גדול יותר,‬ ‫כך המסעדה מפוארת יותר. זה ידוע.‬
‫זו למעשה מסעדה של שני מזלגות.‬
‫הם נותנים לך מזלג נוסף‬ ‫למקרה שתפילי את הראשון מהשולחן.‬
‫לא, זה לא זה.‬
‫זה מה שזה.‬ ‫-לא, זה לא.‬
‫תראי. את מוכנה?‬ ‫-אל.‬
‫פיטר, תפסיק. זה כל-כך מביך.‬
‫מה קורה?‬ ‫-למה...‬
‫פיטר.‬
‫טוב שיש לי גיבוי.‬
‫זה הדייט הראשון שלי.‬
‫מעולם לא הייתי חברה של מישהו בעבר.‬
‫מקווה שאני טובה בזה.‬
‫היי. תן לי את המפתחות שלך.‬
‫לא, את באמת רוצה לנהוג?‬
‫אני נהגת טובה עכשיו!‬
‫יש לי פחד מלנהוג בשלג, אבל נחש מה?‬
‫לא יורד עכשיו שלג.‬
‫טוב, בסדר. רק בבקשה אל תהרגי אותנו.‬ ‫-כן!‬
‫בבקשה?‬
‫איך ידעת על זה?‬
‫יש לי את הדרכים שלי.‬
‫טוב, אתה כותב משאלה,‬ ‫ואז אתה שולח אותה לשמיים.‬
‫זו לא משאלה.‬ ‫-למה אתה מתכוון?‬
‫זו לא משאלה. זה קורה כרגע,‬ ‫אז זו לא יכולה להיות משאלה.‬
‫מה?‬ ‫-מה?‬
‫מה קורה?‬
‫אני פשוט לא רוצה שזה ייגמר.‬
‫את חושבת על זה שאנחנו ניפרד כבר עכשיו?‬
‫זו רק מחשבה שקפצה לי לראש, טוב?‬ ‫פשוט...‬
‫אז תגידי למחשבה הזאת לצאת לך מהראש!‬
‫את לא יכולה לחשוב על זה שניפרד‬ ‫בדייט הראשון שלנו.‬
‫אני פשוט לא רוצה שנשבור אחד לשנייה את הלב.‬
‫אני מבטיח שלא אשבור לך את הלב.‬
‫- אל. ג'יי ופי. קיי. -‬
‫אני מבטיחה לא לשבור לך את הלב.‬
‫אתה אוהב את זה?‬ ‫-כן.‬
‫תראה! זה מדהים.‬ ‫-יש לך כתב יד מעולה.‬
‫אנחנו יכולים לעשות זאת.‬
‫את מצליחה.‬
‫תני לזה להתמלא.‬
‫זה מגניב.‬
‫אלוהים!‬ ‫-וזה עף לשמיים.‬
‫הצלחנו.‬
‫זה כל-כך יפה.‬
‫עכשיו כולם יוכלו לראות‬ ‫את ראשי התיבות שלנו.‬
‫אני לא יודעת אם אי-פעם אתרגל‬ ‫לכמה שהמכונית שלך עמוקה.‬
‫זה... כן.‬ ‫-היא כל-כך גבוהה.‬
‫זו אכן וואגון די גבוהה.‬
‫כשאני יורדת, אני מרגישה שאני נופלת.‬
‫אז תחכי.‬ ‫אני אבוא מסביב ואתפוס אותך בצד השני.‬
‫אז...‬
‫איך היה הדייט הראשון שלך?‬
‫וספרי לי כאילו שזה לא אני שלוקח אותך.‬
‫הוא היה...‬
‫מושלם.‬
‫כן?‬
‫טוב, לילה טוב.‬
‫טוב. לילה טוב.‬
‫לילה טוב.‬
‫תהפכי את החלק הגדול יותר ביד ימינך‬ ‫מעל לחלק הקטן שביד השמאלית.‬
‫את בטוחה שאנחנו צריכות להתלבש ככה?‬
‫את יודעת ששאר הילדים לא יתלבשו.‬
‫אנו עושות זאת, קיטי. זה מה שאבא רוצה.‬
‫אתן נראות נהדר.‬ ‫אני אוהבת את השנה החדשה הקוריאנית.‬
‫הלוואי שהייתי שם.‬
‫כן, גם אנחנו.‬
‫אני אשלח לך גזיליון תמונות.‬ ‫-כמעט הגיע הזמן!‬
‫חייבים לצאת!‬
‫הילדות שלי.‬
‫הו, לא. הנה זה בא.‬
‫כמו שני ורדים קטנים ויפים.‬
‫זו מרגו?‬
‫מותק, הלוואי שהיית פה.‬
‫הייתי גם רוצה.‬
‫אוהבת אתכם.‬ ‫-ביי.‬
‫עשיתי את זה.‬
‫כן, לא חשבתי שתוכלי.‬
‫בוקר טוב. אתן נראות מעולה.‬
‫תודה!‬ ‫-בבקשה, דוקטור.‬
‫תודה, ג'סמין.‬
‫עכשיו, את לא מרגישה בחוץ בלי ההנבוק שלך?‬
‫כן, אימא. אני יותר מהרוסה.‬
‫תודה.‬
‫רוצה בירה, דן?‬ ‫-כן, למה לא?‬
‫אז דן, אתה יוצא עם מישהי?‬
‫קארי!‬ ‫-זו רק שאלה.‬
‫אבל זה לא אומר שאתה חייב להישאר לבד לנצח.‬
‫אבא שלי אומר שזה חשוב‬ ‫שנשמור על המורשת הקוריאנית שלנו בחיים.‬
‫אבל אני יודעת שהסיבה האמיתית‬ ‫שאנו מתאמצים כל-כך בחגים‬
‫היא שלהיות בקרבת המשפחה שלה,‬ ‫גורם לו להרגיש קרוב יותר לאימא שלי.‬
‫אז יש לך חבר?‬
‫בלי לפגוע או משהו,‬
‫אבל תמיד חשבתי שאת מהבנות‬ ‫שלא יוצאות לדייט עד ‬‫ה‬‫קולג'.‬
‫קוראים לו פיטר,‬ ‫והוא אפילו לא היה יוצא עם לארה ג'ין‬
‫אילולא אני,‬ ‫הוא לא היה יודע שהיא קיימת,‬
‫אבל שלחתי מכתב אהבה סודי שהיא כתבה לו,‬
‫טוב, טכנית היא כתבה חמישה.‬
‫בכל אופן, הם התחילו לצאת בכאילו‬ ‫כדי לגרום לאקסית שלו לקנא,‬
‫ולהסתיר את זה שהיא באמת דלוקה עליו‬ ‫אבל הכול נהיה מוזר והם התחילו לצאת באמת,‬
‫ועכשיו הם חבר וחברה אמיתיים, והם מקסימים.‬
‫סיפור חמוד.‬
‫מתאים לקהל צעיר, אבל חמוד.‬
‫תראי להייבן תמונה שלו.‬
‫אין מצב. זה חבר שלך?‬
‫כן, למה?‬
‫סליחה שאני זו שמבשרת לך,‬
‫אבל ראיתי סרטון שלו ואיזו בחורה‬ ‫עושים את זה בג'קוזי.‬
‫כן, אממ... זו הייתי אני.‬
‫אבל זה לא מה שאת חושבת.‬ ‫סתם התמזמזנו.‬
‫זה...‬
‫מגניב, למעשה.‬
‫אני רוצה קצת גלידה. רוצות?‬
‫בטח.‬ ‫-בטח.‬
‫זה בשבילך.‬
‫תודה.‬
‫- לארה ג'ין קובי -‬
‫- ג'ון אמברוז מקלארן -‬
‫כשקיטי שלחה את מכתבי האהבה שלי,‬ ‫חשבתי שהחיים שלי נגמרו.‬
‫במשך שבועות התפללתי שהמכתב לג'ון אמברוז‬ ‫הלך לאיבוד בדואר.‬
‫וכשלא שמעתי ממנו חזרה, חשבתי שהסיוט נגמר.‬
‫אבל, אני מניחה שהוא לא.‬
‫לארה ג'ין היקרה,‬
‫לא יכולתי להאמין כשפתחתי את המכתב‬ ‫והוא היה ממך.‬
‫וואו. עברו, מה, חמש שנים‬ ‫מאז שהתראינו?‬
‫לא שאני כועס או משהו.‬ ‫שמחתי כל-כך לקבל אותו.‬
‫אני לא מאמין כמה בוגרת היית בגיל 11.‬
‫אלוהים, כשהייתי בן 11, אימא שלי‬ ‫עדיין הגישה לי חטיפים אחרי בית הספר,‬
‫אבל הנה היית‬ ‫עם כל המחשבות והרגשות המורכבים.‬
‫זה מטורף.‬
‫קריאת המכתב הזכירה לי את הפעם‬ ‫שננעלנו בחוץ אחרי בית הספר.‬
‫זוכרת את זה?‬
‫הלכנו לבית העץ של הרוברטסונים‬ ‫וקראנו הארי פוטר עד שהחשיך.‬
‫אם הייתי כותב לך מכתב אהבה אז,‬ ‫אני די בטוח‬
‫שהייתי אומר משהו כמו,‬
‫"אני אוהב לקרוא א‬‫י‬‫תך.‬
‫את מאוד יפה."‬
‫אבל המכתב שלך היה כל-כך הרבה יותר מזה.‬
‫יש לי רק שאלה אחת: למה לשלוח אותו עכשיו?‬
‫לא משנה מה הסיבה,‬ ‫אני שמח שזכיתי לקרוא אותו.‬
‫שלך,‬ ‫ג'ון אמברוז.‬
‫אלוהים.‬
‫ג'ון אמברוז מקלארן כתב לי מכתב.‬
‫רגע, זה אומר שהוא חיבב אותי גם בכיתה ו'?‬
‫הוא מחבב אותי עכשיו?‬
‫טוב. תירגעי.‬
‫זה לא מכתב אהבה ספונטני או משהו.‬
‫זה יותר כמו מכתב תודה.‬
‫אין צורך להגיב.‬
‫אבל, זה לא יהיה חצוף מצידי לא להגיב?‬
‫זה בהחלט יהיה חסר התחשבות, אז אגיב.‬
‫אבל, בדרך ידידותית. ופשוט אהיה מנומסת.‬
‫אודה לו על המכתב ואמשיך הלאה.‬
‫ג'ון אמברוז היקר,‬
‫מקווה שמכתב זה מגיע כששלומך טוב.‬
‫האם המשכת להתעניין בפוליטיקה ודיפלומטיה?‬
‫אני בטוחה שאתה אפילו יותר חכם,‬ ‫מתחשב, ושובה לב...‬
‫מה אני אומרת?‬
‫אני לא יכולה לומר את זה.‬
‫ג'ון אמברוז היקר,‬
‫הכתיבה התמה שלך נהדרת.‬
‫כשראיתי את השם שלך על המעטפה,‬ ‫הלב שלי החסיר פעימה, ואז אני...‬
‫אני כזאת צולעת.‬
‫ג'ון אמברוז היקר,‬
‫ראשית כל, תודה לך על שכתבת לי חזרה.‬
‫נחמד להיות בקשר אחרי זמן רב כל-כך.‬
‫אני אכן זוכרת את היום ההוא בבית העץ‬ ‫בו קראנו עד שהחשיך.‬
‫אמרת שאתה משתייך לבית הפלפאף,‬ ‫וזה היה גם הבית שלי,‬
‫ואני חשבתי שאולי זה הסימן‬ ‫שנועדנו להיות יחד.‬
‫אלוהים.‬
‫לא יכולה לעשות זאת.‬
‫אני צריכה לספר לפיטר על זה?‬
‫- אורגון -‬
‫- התנדבו! -‬
‫כל תלמידי כיתה י', אנא התייצבו בקפיטריה‬ ‫כדי לבחור התנדבויות אישיות לאביב.‬
‫מה קורה, קובי?‬
‫מוכנה?‬ ‫-תמיד.‬
‫מה מתרחש שם בראש שלך?‬ ‫-למה אתה מתכוון?‬
‫עוגיות סניקרדודל... זה מאפה ההרהור שלך.‬
‫איך אתה יודע את זה?‬ ‫-לא יודע. אולי...‬
‫מהתמונה הזאת שהעלית לאינסטגרם‬ ‫לפני כמה חודשים, האשטאג מאפה הרהור?‬
‫אה, כן. זה כשלא ידעתי מה קורה בינינו.‬
‫זה לא מה שקורה עכשיו, אני מקווה.‬
‫אתה זוכר כשקיטי שלחה את מכתבי האהבה שלי?‬
‫זו שאלה רצינית?‬
‫לא, כמובן שאתה זוכר. אבל,‬
‫זוכר ששאלת אותי מי קיבל את האחרים,‬
‫ואמרתי שהאחרון הלך למישהו ממודל האו"ם?‬
‫זה היה ג'ון אמברוז מקלארן.‬ ‫-ברצינות.‬
‫מקלארן? הוא היה אחוק שלי.‬
‫ובכן, הוא כתב לי חזרה.‬
‫הוא כתב לך ממש מכתב...‬ ‫מכתב אמיתי? או אימייל? או...‬
‫כן, כזה מכתב אמיתי בדואר.‬
‫הא.‬
‫הוא אמר משהו עליי?‬
‫כמו מה?‬ ‫-לא יודע.‬
‫כמו, "איך קבינסקי? מה שלומו?"‬
‫לא.‬
‫כתבת לו חזרה?‬
‫עדיין לא.‬
‫אה, אז את הולכת לעשות את זה, מתכננת?‬
‫אני כנראה צריכה.‬
‫למה?‬ ‫-כי זה יהיה חצוף לא לענות.‬
‫אז, אני לא יודע למה את מספרת לי את כל זה.‬
‫את מבקשת ממני רשות או...‬
‫לא, פשוט חשבתי שזה יהיה מוזר‬ ‫אם לא הייתי מספרת לך.‬
‫בבקשה תבחרו‬ ‫את ההתנדבויות האישיות שלכם בחכמה.‬
‫אתם תייצגו את אדלר במקום הנבחר שלכם.‬
‫תרחיבו אופקים, אנשים! תודה.‬
‫יו!‬
‫היי, מה נשמע, ילד יפה?‬
‫מה קורה, אל. ג'יי?‬ ‫-היי, טרבור.‬
‫יו, אחי, קלוט את זה.‬
‫כבר חטפנו שישה מקומות באוקווד מרקט.‬
‫כולם בפנים, עסקה סגורה.‬ ‫-קדימה.‬
‫קובי, בואי נרשום אותך.‬
‫אוקווד?‬ ‫-כן.‬
‫חשבתי שנתנדב בבלוויו ביחד.‬
‫טוב, אני בחוץ. תיהנו מהמריבה.‬
‫קדימה, אני ארשום אותך. יהיה כיף.‬
‫מרגו התנדבה בבלוויו.‬
‫וחוץ מזה,‬ ‫בלוויו נראה טוב יותר בפניות לקולג'ים.‬
‫לא יודע, פשוט החבר'ה... בערך החלטנו‬
‫שנלך לאוקווד כשההכשרה התחילה.‬
‫תלך לשם. אני ארשם לבלוויו.‬
‫בטוחה?‬
‫לך תירשם. ברצינות.‬
‫טוב, תני לי לפצות אותך.‬
‫בואי ניפגש אחרי האימון לקפה.‬
‫בשעה חמש.‬
‫נשמע טוב.‬
‫זה אגדי.‬ ‫-את כל-כך עצלנית!‬
‫קדימה, חבר'ה. תירשמו איתי לבלוויו.‬
‫לשחק ארבע בשורה עם חבורה של בני שמונים?‬ ‫לא, תודה.‬
‫אין סיכוי.‬
‫לא, כבר נרשמתי לבית התמחוי.‬
‫אה, אני כתבתי הצעה לתכנית חדשה.‬
‫רווחת חיות מאומצות.‬
‫כריס, זה את מבלה בבית עם הכלב שלך.‬
‫כן, כלב שאומץ.‬
‫זה גאוני, נכון?‬
‫לא, זה גאוני. אני איתך בזה, כריס.‬
‫- בלוויו‬ ‫וילה לגימלאים -‬
‫כמובן שתלכי לבלוויו.‬
‫את כל-כך צפויה, לארה ג'ין. זה די שובה-לב.‬
‫אני מניחה שאת הולכת לאוקווד.‬ ‫-למיין תוצרת חקלאית רקובה למחצה?‬
‫לא, תודה.‬
‫אז ראיתי בסטורי שלך‬ ‫שהלכתם לקרדונה בסוף השבוע?‬
‫קבינסקי קלאסי.‬
‫את יודעת,‬ ‫עד שנפרדנו כבר חשבתי שאני הולכת למות‬
‫אם אוכל עוד קאצ'ו א פפה.‬
‫טיפ מקצועי: אם את רוצה‬ ‫להיכנס לג'ינס שלך כשהקיץ יגיע,‬
‫כדאי שתתחילי להזמין את הסלט.‬
‫כשפיטר ואני התחלנו לצאת,‬
‫לא ציפיתי להרגיש כל-כך חסרת ביטחון‬ ‫לגבי מערכת היחסים הקודמת שלו עם ג'ן.‬
‫אבל על כל פעם ראשונה שחוויתי איתו,‬
‫הוא כבר חווה‬‫.. איתה‬‫.‬
‫סליחה, את משתמשת בכיסא הזה?‬
‫כן. הוא בשביל ‬‫ה‬‫חבר שלי. מתנצלת.‬
‫את צריכה את הכיסא, לארה ג'ין?‬
‫אני כן.‬
‫פיטר בדרך.‬
‫הוא פשוט קצת מאחר.‬ ‫-באמת?‬
‫מישהו משתמש בכיסא הזה?‬ ‫-כן. חבר שלי, הוא מגיע.‬
‫טוב, אני כל-כך מצטער, קובי. אני...‬
‫המאמן הכריח אותנו לרוץ מסביב לספסלים‬ ‫עד שכולם הקיאו, פחות או יותר.‬
‫ובכן, יכולת ליידע אותי.‬
‫הייתי עושה זאת, אבל יש לו את החוק הזה.‬
‫אסור להתכתב בזמן האימון‬ ‫אחרת לא תתחיל.‬
‫אני צריך לשחק בכל משחק,‬ ‫אז זה סוג של...‬
‫אני ממש מתנצל.‬
‫הייתי צריך לחשוב על משהו‬ ‫שלא ישאיר אותך להתייבש.‬
‫כן, היית צריך.‬
‫בואי נלך מכאן.‬
‫מה?‬
‫תתקשרי לאבא שלך.‬ ‫-מה?‬
‫תגידי לו שתגיעי הביתה מאוחר.‬
‫מה? לאן הולכים?‬
‫אני מוציא אותך.‬
‫טוב.‬ ‫-כן. בואי נלך.‬
‫עכשיו.‬ ‫-טוב, אני הולכת.‬
‫את לא צריכה להזיז אצבע.‬
‫תודה רבה לך.‬ ‫-תודה.‬
‫מוכנה?‬ ‫-כן.‬
‫כן?‬ ‫-קדימה, בוא!‬
‫קדימה.‬
‫אנחנו כאן ביחד ב"סיזלר".‬
‫הנה מתחילים!‬
‫זה ‬‫ה‬‫רעיון שלך!‬ ‫-אני יודע!‬
‫אני אוהבת את הדייט הזה.‬
‫מה תרצי לעשות עכשיו?‬ ‫-מכוניות מתנגשות?‬
‫זה בידיים שלי.‬ ‫-מהר!‬
‫קדימה! מהר!‬
‫מהר!‬ ‫-בחייך.‬
‫תפסיק, אל. אוו, פיטר!‬ ‫-תפסיקי!‬
‫מהר!‬ ‫-לא!‬
‫כן!‬
‫אני ניצחתי!‬
‫ניצחתי!‬
‫כל הכבוד.‬ ‫-תסלחי לי, גברתי?‬
‫אפשר לקבל את זה, בבקשה?‬
‫תודה.‬
‫בבקשה תביט.‬ ‫-טוב.‬
‫אני מביט.‬ ‫-טוב.‬
‫זה דבר מצחיק, מערכות יחסים.‬
‫רגע אחד, דברים הפוכים לגמרי,‬
‫אבל אז, כמו קסם, יש נצנוצים בכל מקום.‬
‫וברגע שזה נרגע,‬ ‫חוזרים בחזרה לסיפור האגדה.‬
‫חובבת טבע, טיפוס של בוקר,‬
‫בוחרת נעליים טובות בעקביות.‬ ‫-על מה את מדברת?‬
‫גברת רוטשילד. אני חושבת שהם צריכים לצאת.‬
‫היא גרושה, את יודעת.‬
‫קרה בשנה שעברה.‬
‫ברור. כי אבא, שלא יצא כבר שנים,‬
‫יתחיל פתאום לצאת עם השכנה שלנו.‬
‫נשמע קצת כמו אשליה, קיטי.‬
‫חשבתי גם שאני באשליה‬ ‫כשהצעתי שתצאי עם פיטר.‬
‫ואיך זה הסתדר בסוף?‬
‫הם פשוט צריכים דחיפה קטנה.‬
‫קיטי.‬
‫תעזבי את אבא ואת גברת רוטשילד.‬
‫אני מתכוונת לזה.‬
‫היא גזמה את הגדר החיה שלה, לארה ג'ין.‬ ‫זו מטפורה!‬
‫בטוח? אני יכולה להשאיר את הנרי בחוץ.‬
‫אפשר להביא לו משהו? צלעות?‬
‫כן.‬
‫אני אביא את המספר.‬ ‫-ילד טוב.‬
‫היי.‬
‫-היי.‬
‫טוב לראות אותך, גברת רוטשילד.‬
‫טוב. יש לי את הפרטים של בובי.‬ ‫אפשר לשלוח בהודעה?‬
‫כן, יודע מה? למה שלא ארשום‬ ‫את המספר שלי בטלפון שלך.‬
‫אה, בסדר.‬ ‫-טוב.‬
‫לבחור הזה יש כשרון לגננות.‬
‫הוא נתן לי טיפים על חוטמיות.‬ ‫-זה הפרח האהוב עליי!‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫אני מוצא שהן יותר מתגמלות‬ ‫מאזליאות משעממות.‬
‫בדיוק.‬
‫טוב, כדאי שאלך.‬
‫טוב לראות אותך, גברת רוטשילד.‬
‫טרינה. בבקשה.‬
‫טרינה.‬
‫בוא.‬ ‫-טוב, אני אלווה אותך.‬
‫טוב.‬
‫הם יתאהבו עד יום ולנטיין!‬
‫איך את יכולה להסיק את זה‬ ‫משיחה על גננות?‬
‫כי אבא לא אוהב כלבים.‬
‫- בלוויו -‬
‫אל תתן לי להלחיץ אותך, אדוני.‬
‫מרגו אהבה את בלוויו בגלל האנשים,‬
‫אבל היה אדם אחד שהיא דיברה עליו‬ ‫יותר מכל האחרים.‬
‫קשה להביס את זה!‬
‫לרוב האנשים.‬
‫וזו סונג קובי אם אי פעם ראיתי אחת.‬
‫את בטח סטורמי.‬
‫ואת בטח לארה ג'ין.‬
‫אחותך שלחה אותך לכאן לבדוק מה שלומי?‬
‫אני מתנדבת. את יודעת איפה דורות'י?‬
‫מה שלום מרגו? נהנית מסקוטלנד?‬
‫לדעתי היא אוהבת את סיינט אנדרוז מאוד.‬
‫ובכן, אני מקווה שהיא לא רק לומדת שם.‬
‫מעולם לא הייתה לי חוויה רעה בסקוטנלד.‬
‫זה היה אחד הנתיבים שלי בפאן אם.‬
‫היית דיילת אוויר?‬
‫דיילת אוויר?‬
‫זו שטות פוליטיקלי קורקט.‬
‫הייתי דיילת של פאן אם.‬
‫הגשנו צדפות מעודנות וקוויאר‬ ‫וערבבנו ג'ין מרטיני בגובה 30,000 רגל.‬
‫היינו נערות השעשוע של השמיים.‬
‫בואי, אעשה לך סיור.‬
‫אה, לא, אני חושבת...‬ ‫אני צריכה לחכות לדורות'י...‬
‫הדבר היחיד שדורות'י תאמר לך‬
‫הוא איפה למצוא את ערכת העזרה הראשונה‬ ‫ואת ציוד הבינגו.‬
‫אם את רוצה היכרות אמיתית עם המקום,‬
‫בואי איתי.‬
‫טוב, אני באה!‬
‫זה חדר היצירה.‬
‫ומועדון הסריגה.‬
‫לא מבינה למה ליצור מועדון‬ ‫בשביל פעילות שאפשר לעשות לבד.‬
‫חדר המשחקים.‬
‫מפסידנים ממורמרים,‬ ‫הם כבר לא נותנים לי לשחק איתם.‬
‫חבורה של קומוניסטים.‬
‫קומוניסטים?‬
‫זה היה חדר ארוחת הבוקר‬ ‫עד שהילדה כאן החליטה שיש לה כשרון.‬
‫אנחנו יכולים לשמוע אותך, את יודעת?‬
‫אבל, לא ידעת מה אני הולכת לומר מלכתחילה?‬
‫הנה דורות'י.‬
‫זו החברה היקרה מאוד שלי, לארה ג'ין.‬
‫היא אחת מהמתנדבות שלנו מהתיכון.‬
‫שלום.‬ ‫-היי.‬
‫עכשיו, דורות'י,‬
‫זאתי מאוד מיוחדת.‬
‫אז, אני רוצה שתתייחסי אליה באותו האופן‬
‫שאת מתייחסת למיקס הבלאדי מרי המעולה שלך.‬
‫את מצחיקה אותי.‬
‫תהממי אותם, מתוקה.‬
‫תודה.‬
‫לוקחת מילוי.‬ ‫-תדאגי לאכול את הסלרי שלך!‬
‫כן.‬ ‫-כן. היא צריכה סיבים.‬
‫אה, לא, אני לא צריכה את זה.‬ ‫יש לי אותך כאן.‬
‫לארה ג'ין קובי.‬ ‫-כן.‬
‫זו אני.‬ ‫-ברוכה הבאה.‬
‫אנחנו רק מחכים לעוד אחד.‬ ‫-אה,‬
‫חשבתי שאני היחידה שנרשמה.‬
‫מאדלר, כן, אבל יש לנו‬ ‫בחור צעיר מפורט סמית'. קוראים לו...‬
‫ג'ון אמברוז מקלארן.‬
‫היי, לארה ג'ין.‬
‫היי...‬
‫אלוהים! לארה ג'ין!‬
‫אביא את ערכת העזרה הראשונה.‬
‫את בסדר?‬
‫כן.‬
‫תסתכלי על האצבע שלי.‬
‫אה.‬ ‫-כן.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫מוודא שלא קיבלת זעזוע מוח.‬
‫איך אתה יכול לדעת?‬
‫אני אשאל אותך כמה שאלות.‬
‫טוב.‬
‫את יודעת מי אני?‬
‫מישהו ששלחתי לו מכתב אהבה.‬
‫כן, זה אני.‬
‫ואני אצטרך את המכתב הזה חזרה.‬
‫למה?‬
‫אה, אתה יודע, פשוט...‬ ‫כתבתי אותו לפני זמן רב,‬
‫ואני לא בהכרח זוכרת מה אמרתי, אז,‬
‫אני מניחה שאני רוצה לדעת‬ ‫כמה מבועתת עליי להיות.‬
‫טוב. אני אביא לך את המכתב בתנאי אחד.‬
‫תצטרכי להחזיר אותו אחרי שתקראי אותו.‬
‫פשוט, אני צריך הוכחה‬ ‫שמישהי חיבבה אותי בחטיבת הביניים.‬
‫אתה צוחק?‬
‫כולם חיבבו אותך בחטיבת הביניים.‬
‫אני לא ממש חושב שזה נכון.‬
‫את יודעת? אבל גם אם כן, אני...‬
‫לא ממש היה אכפת לי מכולם.‬
‫טוב.‬
‫איך הפציינטית?‬
‫היא בסדר. מובכת, אבל בסדר.‬
‫יופי. לא רוצה ששוב יתבעו אותי.‬
‫מוכנה להתחיל?‬
‫קדימה, אנחנו נסתדר. לאט לאט.‬
‫יופי. לאט לאט.‬
‫טוב.‬
‫אני אביא לך אותו, ואת תחזירי לי.‬
‫אלה התנאים שלי. תסכימי או לא.‬
‫יש הסכם.‬ ‫-בסדר.‬
‫מוכנים.‬ ‫-מוכנים.‬
‫חשבתי שזה שיש לי חבר‬
‫יגרום לזה שהרעיון על קיומם של בנים אחרים‬ ‫לחלוטין יצא מהראש.‬
‫ו‬‫ע‬‫ם זאת, הנה הייתי,‬ ‫משוגעת לגמרי על פיטר, אבל...‬
‫לא יכולתי להפסיק לחזור בראש שלי‬ ‫על השיחה עם ג'ון אמברוז.‬
‫לא היה אכפת לי מכולם.‬
‫לא רציתי לחשוב על מה היה קורה‬
‫אם ‬‫הוא ‬‫היה מקבל את המכתב הזה ‬ ‫בחטיבת הביניים‬‫ ‬‫במקום עכשיו.‬
‫אבל חשבתי על זה.‬
‫אז, יש לי שאלה.‬
‫כשכתבת את המכתבים האלה...‬
‫את מי הכי חיבבת?‬
‫בטוח היה לך מועדף.‬ ‫לא יכול להיות שחיבבת את כולנו באותה מידה.‬
‫אחד מהמכתבים בטוח היה יותר טעון מהאחרים.‬
‫אם הייתי באמת כנה,‬
‫היה מכתב אחד שזכרתי‬
‫שהיה יותר טעון מכל השאר.‬
‫זה היה שלי. נכון?‬
‫זה היי‬‫תי‬‫ אני.‬
‫נכון?‬
‫בטוחה שאת לא רוצה להוסיף קצת נצנצים?‬ ‫או אולי כמה פנינים?‬
‫אני לא רוצה להשתגע, כלומר,‬ ‫זה יום הולנטיין הראשון שלנו, אז...‬
‫זה נכון.‬
‫את לא רוצה לתת לו משהו‬ ‫סופר מתוק מעומק הלב‬
‫ושהוא ייתן לך משהו מה‬‫חנות‬‫.‬
‫זה יהיה מביך.‬
‫את יודעת, זה לא יגיע למרגו בזמן.‬
‫אז טוב שזה רק צריך להגיע מעבר לרחוב.‬
‫את נותנת לטרינה מכתב ולנטיין?‬
‫ובכן, לא ממני. מאבא.‬
‫כבר שכחת את השיחה שלנו בנוגע להתערבות?‬
‫חוץ מזה, אבא הוא לא טיפוס של נצנצים.‬
‫גם את לא היית טיפוס של פיטר קבינסקי‬ ‫עד שפיזרתי על המכתב נצנצים.‬
‫תלכי לך, תשיגי לעצמך מהפכים.‬
‫כלומר, בתור אחת מסיפורי ההצלחה שלי,‬
‫היית חושבת שהיא תהיה קצת יותר תומכת.‬
‫תתכונני, לארה ג'ין. שנה שעברה,‬ ‫פיטר שלח אחד לג'ן כל שיעור.‬
‫טוב. בואו נסיים עם זה.‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫אני מחומם!‬
‫- אני שלך‬ ‫חיבוקים ונשיקות -‬
‫וואו!‬
‫אחי, קיבלת דואר זבל.‬
‫אלוהים. אני בכלל לא מכיר חצי מהאנשים האלה.‬
‫אני חושב שזה קבוצת הכדורגל ‬‫של ה‬‫נשים.‬
‫זו קלי?‬
‫כן, היא נחמדה אליי. אני מחבב אותה.‬
‫היי.‬
‫אל ת‬‫דאגי‬ ‫בגלל מועדון המעריצים של קבינסקי.‬
‫טוב? את זו שהד‬‫חת‬‫ את ג'ן מבלי לנסות בכלל.‬
‫אני מניחה. פשוט לפעמים הייתי רוצה‬ ‫שהחבר שלי יהיה קצת...‬
‫יותר אנונימי.‬
‫ובכן, כבד הוא הראש החובש את הכתר.‬
‫לא רוצה אותו. קח אותו חזרה.‬
‫הו, לא. זו את עכשיו.‬
‫אבל לא ביקשתי את זה.‬ ‫-לא, זו את. לא.‬
‫תפסיק. זה מגעיל.‬ ‫-זה שלך עכשיו.‬
‫חבל מאוד. תראי, חשבתי קצת...‬
‫- יום ולנטיין -‬
‫מצאתי אותך.‬
‫מצאת אותי.‬
‫חיפשתי את הולנטיין שלי.‬
‫בואי.‬
‫לאן הולכים?‬
‫את תראי.‬
‫שיערתי שזה המקום המושלם לתת לך את זה,‬
‫כי כאן הכול התחיל כשקפצת עליי.‬
‫טוב.‬
‫זה יפהפה.‬
‫תענוד לי את זה?‬
‫כן.‬
‫טוב. אממ...‬
‫תפסיקי.‬
‫אה, והנה הכרטיס שלך.‬
‫- אני שלך‬ ‫חיבוקים ונשיקות -‬
‫אני אוהב את זה.‬
‫עוד דבר אחד.‬
‫טוב.‬
‫"הירח מרום לי לוחש בחלום‬
‫שירי זהר על לארה ג'ין.‬
‫לי רומז כל כוכב בקרניו, עיניו‬
‫כעיניה של לארה ג'ין."‬
‫את אוהבת את זה?‬
‫אלוהים. מעולם לא כתבו לי פואמה בעבר.‬
‫כאילו, ברצינות,‬ ‫זה הדבר הכי רומנטי בעולם. אני...‬
‫היי, כריס? למה אנחנו בנגרייה‬ ‫לטובת מסורת הסאבוויי ולנטיין שלנו?‬
‫הנגרייה זה המקום היחידי בקמפוס‬ ‫שאני יכולה לסבול היום.‬
‫האוזניים שלי מדממות מא-קפלה.‬
‫קבינסקי שיסה אותם בך?‬
‫לא, הוא הביא לי משהו טוב יותר.‬
‫נחמד! לילד יש חוש.‬
‫ואני הבאתי לך מתנת יום ולנטיין קטנה משלי.‬
‫כריס, זה כל-כך מתוק...‬ ‫-זו עצה.‬
‫טוב.‬
‫לפני שתלכי רחוק מדי עם קבינסקי,‬
‫תוודאי שאת במאה אחוזים...‬
‫לא, בטוחה ב-1000 אחוזים...‬ ‫-שזה משהו שאני רוצה. אני יודעת.‬
‫תבטחי בי, אני לא...‬ ‫-למעשה, התכוונתי לומר משהו אחר.‬
‫התכוונתי לומר שאת יודעת‬ ‫איך לחמם לעצמך את המנוע‬
‫לפני שתתני למישהו להרים את המכסה.‬
‫כריס, יודעים שאת לא יכולה לקרוץ. זה בסדר.‬
‫אני פשוט אומרת,‬ ‫תוודאי שאת יודעת איך לטפל בעצמך!‬
‫כן, טוב, הבנתי. תודה.‬
‫היי.‬
‫את בטוחה שאין סיבה אחרת‬ ‫לזה שרצית לאכול בנגרייה היום?‬
‫שנינו אוהבים את הריח של נסורת‬ ‫וזה לא פשע.‬
‫אני אלך.‬
‫אני חושבת שזה שלך.‬
‫תודה.‬
‫אלוהים.‬
‫סתמי.‬
‫ג'ון אמברוז, טוב לראותך שוב!‬ ‫-היי, גברת גליק.‬
‫היי, ג'ון.‬
‫היום יהיה יום מהנה.‬ ‫יש לי פרויקט מרגש לשניכם.‬
‫מסיבת הגן השנתית שלנו בבלוויו מתקרבת.‬
‫שנה שעברה ירד עלינו גשם,‬ ‫אז החלטנו להזיז את המסיבה פנימה.‬
‫אז נעשה את מסיבת הגן כאן?‬
‫כן! נשים כמה עציצי שרכים, מגשי גבינות.‬
‫אולי אורות מנצנצים? יהיה בסדר.‬
‫אבל, אני צריכה ששניכם תפנו את השטח הזה.‬
‫זה הפך לסוג של חדר זבל.‬ ‫-וואו.‬
‫מה זה?‬
‫ניסיון הגננות הכושל של מר סאווסקי,‬
‫ורכושם של דיירים שנפטרו.‬
‫לבדם. בלי בני משפחה שיאספו אותם.‬
‫תארגנו שתי ערימות, טוב? זבל ותרומות.‬
‫כששמעתי מסיבת גן, דמיינתי אר דקו אלגנטי.‬
‫לא שני עציצי צמחים ומגש גבינות.‬
‫כן, זה קצת מדכא.‬
‫כן.‬
‫תראי את זה.‬
‫מכתבי אהבה ישנים ממישהו שמוצב באיטליה.‬
‫הוא שלח לה את התמונה שלו‬ ‫עם מכתב מאחור.‬
‫"לינדה יקירתי..."‬
‫זה נראה אישי.‬‫ ‬ ‫אני מ‬‫רגישה‬‫ ‬‫קצת מוזר לקרוא את זה.‬
‫רוצה לקרוא את זה במקום?‬
‫- עבור: ג'ון אמברוז מקלארן -‬
‫תזכרי, זו רק הלוואה.‬
‫אכן כן.‬
‫"ג'ון אמברוז היקר,‬
‫זוכר את מסיבת ליל כל הקדושים‬ ‫באסם של מאט קפלן?‬
‫תכננתי את התחפושת שלי במשך שבועות.‬ ‫הייתי כל-כך נרגשת.‬
‫לא אמרתי לאף אחד מה אהיה.‬
‫ואז, הגעתי לשם.‬
‫זה היה כאילו כולם חוץ ממני‬ ‫קיבלו את התזכורת לילדים המגניבים‬
‫שאף אחד כבר לא מתחפש בליל כל הקדושים.‬
‫הרגשתי כל-כך עלוב.‬
‫כאילו לא הייתי שייכת.‬
‫ואז אתה נכנסת מחופש ל"ביצה שטנית"‬
‫והבנתי שאולי אני עלובה באופן מגניב.‬
‫ואז אני ידעתי.‬
‫ידעתי עד לנעלי ההליכה‬ ‫בצבע האדום סוכריה שלי.‬
‫אני אוהבת אותך, ג'ון אמברוז.‬ ‫אני באמת אוהבת אותך.‬
‫למה אתה מוכרח לעבור דירה?‬
‫אולי יום אחד ניפגש שוב,‬ ‫ואולי לא תדע שהרגשתי משהו מזה.‬
‫אבל אני אדע.‬
‫אני תמיד אדע שפעם, לפני שנים רבות,‬
‫הלב שלי היה ש‬‫ל‬‫ך."‬
‫אני לא מאמינה שכתבתי את זה.‬
‫אני לא מאמינה שהוא קרא את זה.‬
‫אני לא מאמינה שהוא במורד המדרגות‬ ‫ויודע שקראתי את מה שהוא קרא שאני כתבתי.‬
‫לארה ג'ין, את בסדר?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫בואי לחדר שלי.‬
‫אף אישה לא צריכה להיות בפומבי‬ ‫עם המבט הזה על פניה.‬
‫"אולי יום אחד, ניפגש שוב.‬
‫אני תמיד אדע שפעם, לפני שנים רבות,‬
‫הלב שלי היה ש‬‫ל‬‫ך.‬
‫באהבה, לארה ג'ין."‬
‫למה?‬ ‫למה כתבתי את מכתבי האהבה המטופשים‬‫ האלה‬‫?‬
‫אני חושבת שזה מרגש.‬
‫את חזית שתפגשו שוב.‬
‫והנה אתם.‬
‫יש לי חבר.‬
‫אז? כמעט כל האהבות שלי חפפו אחת לאחרת.‬
‫ובכן, זה שונה.‬
‫פיטר ואני הבטחנו‬ ‫שלא נשבור אחד לשנייה את הלב.‬
‫מתוקה, את תמיד שוברת למישהו את הלב‬ ‫או ששוברים את שלך.‬
‫ובכן, אין דרך בה שניים יוצאים ללא פגע?‬
‫לא אם עושים את זה נכון.‬
‫אני חושבת שהגיע ‬‫ה‬‫זמן ששתינו נשתה.‬
‫סטורמי.‬
‫אני בת 16.‬
‫איך שאת רוצה.‬
‫יותר בשבילי.‬
‫אני אביא לך קצת סודה.‬
‫כשהייתי צעירה, הגיל החוקי לשתייה היה 18.‬
‫ואת לא רחוקה משם.‬
‫זה בערך הזמן בו פגשתי את בעלי הראשון.‬
‫כיצד הכרתם?‬
‫הוא היה השכן שלנו.‬
‫והוא היה כותב פזמונאי.‬
‫ואני זוכרת שישבתי בסלון שלנו,‬ ‫והקשבתי לו שר.‬
‫ואז ביום אחד,‬
‫גיליתי שהשיר היה עליי.‬
‫אם גבר אי פעם כותב לך שיר,‬
‫אז את יודעת בבטחה שהוא מאוהב קשות.‬
‫מה לגבי פואמה?‬
‫ובכן, כן. בטח. אותו דבר.‬ ‫פואמה זה פשוט שיר בלי המוזיקה.‬
‫עבור יום ולנטיין,‬ ‫פיטר כתב לי את הפואמה היפה ביותר.‬
‫אני בטוחה שגם את יודעת.‬
‫"וירח מרום לי לוחש בחלום‬
‫שירי זהר על לארה ג'ין.‬
‫לי רומז כל כוכב..."‬
‫"בקרניו, עיניו‬
‫בעיניה של אנבל-לי."‬
‫אה, איך את...‬
‫לבחור הצעיר שלך יש טעם טוב מאוד.‬ ‫זה ייאמר לזכותו.‬
‫אבל אני מצטערת לספר לך‬ ‫שהמחבר של הפואמה הספציפית הזאת‬
‫הוא אדגר אלן פו.‬
‫רוצה לחשוב מחדש על האפשרות למשקה?‬
‫צא!‬
‫רגע, בחייך. מה זה היה!‬
‫קדימה, אני לא מפסיק!‬ ‫-בואי נצלם אחת לאינסטוש.‬
‫היי, אימא.‬
‫עכשיו אחד לאינסטוש האמיתי.‬
‫ארץ הפלא המוקצפת.‬
‫המרכיב הסודי הוא...‬
‫קצפת?‬ ‫-לכן זה ה...‬
‫כן, לדעתי אתה צריך...‬
‫מה?‬ ‫-כן.‬
‫טוב...‬
‫בכל אופן, סנדוויץ' הגלידה האחרון.‬ ‫רוצה חצי-חצי?‬
‫תודה?‬
‫אחי! כל פעם!‬
‫לא בקטע של פליפ קאפ, אה?‬ ‫-בחיים לא.‬
‫אל תשנאי את השחקן. שנאי את המשחק.‬
‫אמרתי שאני שונאת את המשחק.‬
‫טוב. תשפכי הכול.‬
‫אני פשוט צריכה הפסקה.‬
‫מהכיפופים שבלהיות חברה של מישהו.‬
‫טוב, מה הוא עושה לך?‬
‫לא, זה לא ככה.‬
‫זה כאילו מנטלית.‬
‫בסדר. תמשיכי.‬ ‫-זה ככה.‬
‫אנחנו כאן ואנחנו חולקים סנדוויץ' גלידה.‬
‫וזה נפלא.‬
‫אבל אם פיטר היה כאן‬ ‫והיינו חולקים סנדוויץ' גלידה,‬
‫לא יודעת, הייתי חושבת על‬
‫אם פיטר חלק סנדוויץ' גלידה עם מישהי בעבר?‬
‫ואם כן, האם זה היה עם ג'ן?‬
‫הוא חושב שאני מתחסדת‬ ‫אם רק ארצה לחלוק סנדוויץ' גלידה?‬
‫אולי זו אני.‬
‫אולי זו אני שרוצה לעשות יותר‬ ‫מלחלוק סנדוויץ' גלידה.‬
‫אז התשובה לכל השאלות האלה...‬
‫היא שאני לא יודעת.‬
‫זה מה שקורה בראשה של נערה?‬
‫זה מה שקורה בראשה של נערה.‬ ‫-ובכן, אני שמח שאני לא את.‬
‫ולא הגלידה שלך.‬
‫אז, תתרחקי.‬
‫היי, לוקאס?‬
‫הממ?‬
‫זוכר את ג'ון אמברוז מקלארן?‬ ‫-כן.‬
‫כמובן.‬
‫הייתי אובססיבי לגביו בכיתה ה'.‬
‫טוב, עליו ועל מייקל בי. ג'ורדן ב"קריד".‬
‫אני הייתי אובססיבית לגביו בכיתה ו'.‬
‫הוא מתנדב איתי בבלוויו.‬
‫לא שזה אומר משהו.‬
‫אני שמחה לחלוטין‬ ‫במערכת היחסים שלי עם פיטר.‬
‫זה פשוט מסוג הדברים שסיפרתי לך עליהם,‬ ‫חשיבת היתר?‬
‫זה לא קורה יותר כשאני עם ג'ון אמברוז.‬
‫זה כאילו, קל.‬
‫אבל זה בטח בגלל שאנחנו רק ידידים, נכון?‬
‫את ברת מזל, אל. ג'יי.‬
‫איזה מזל?‬ ‫-יש לך אפשרויות.‬
‫יש איזה, מה,‬ ‫שני בחורים גאים בבית הספר שלנו?‬
‫אני מצטערת.‬
‫חשבתי על הבעיות שלי ובכלל לא...‬
‫חשבתי על מה שאתה עובר.‬
‫תשמע,‬
‫מוקדם משנחשוב,‬
‫אנחנו נהיה מחוץ לתיכון‬ ‫ונהיה בעולם האמיתי,‬
‫וגברים יעמדו בשבילך בתור.‬
‫ומה גורם לך להיות בטוחה?‬
‫כי לפני שידעתי שאתה גיי,‬
‫הייתי הראשונה בתור.‬
‫זה היה חתיכת נאום,‬ ‫רק בשביל לקחת עוד ביס.‬
‫- פיטר: את בסדר?‬ ‫רוצה לזוז מכאן? -‬
‫- סבבה -‬
‫רגע,‬‫ א‬‫תם מתכתבים כשהוא במרחק ‬ ‫ש‬‫ישה‬‫ מטר‬‫ים‬‫ מכאן?‬
‫היי.‬
‫רוצה ללכת?‬
‫טוב.‬
‫ביי, לוקאס.‬
‫לילה טוב לשניכם.‬
‫כן!‬
‫לא ידעתי שאתם ידידים.‬ ‫-לא.‬
‫אין כאן מה לראות.‬
‫לכו.‬ ‫-ביי, אל. ג'יי.‬
‫היי.‬
‫את בסדר?‬
‫פשוט, היית קצת שקטה הלילה.‬
‫אפשר לשאול אותך משהו?‬
‫כן. כמובן.‬
‫זה לגבי הפואמה שכתבת לי.‬
‫מעולם לא אמרתי ש...‬
‫כתבתי אותה.‬
‫אני מצטער. תראי, היית כל-כך שמחה‬
‫כשקראתי לך אותה, שאני...‬ ‫כאילו, הלוואי והייתי מי שכתב אותה,‬
‫ושהייתי יכול באמת לכתוב בשבילך משהו כזה.‬ ‫אני...‬
‫אבל את הכותבת.‬
‫את כועסת?‬
‫לא.‬
‫אני אוהבת את זה.‬
‫זה טוב, כי גם אם לא כתבתי את זה,‬
‫זה עדיין איך שאני מרגיש לגבייך.‬
‫לארה ג'ין היפה.‬
‫וואו.‬
‫הוא ממש טוב בזה.‬
‫איך הוא כל-כך טוב בזה?‬
‫ואיך הוא יודע לעשות את זה בקלות?‬
‫איך נראה לך?‬
‫את יודעת במה עוד הוא ממש טוב?‬
‫אני לא רוצה לשכב איתך עכשיו.‬
‫אה.‬
‫זה בסדר. אני לא...‬
‫לא ניסיתי לשכב איתך ברגע זה.‬
‫אני פשוט... רוצה לשים את זה על השולחן.‬ ‫-טוב.‬
‫במקרה ש...‬
‫תני לי קצת קרדיט, קובי.‬ ‫אני לא רוצה לזרז אותך.‬
‫במיוחד לא במכונית שחונה בחזית הבית שלך.‬
‫זה נראה שאני מזרז אותך?‬ ‫-לא...‬
‫זה פשוט...‬ ‫-זוכרת את הסיפור‬
‫עליי ועל פיטר בקומה למעלה‬ ‫במסיבת הסיום של ‬‫ה‬‫שנה שעברה?‬
‫לא, אני פשוט...‬
‫אתה וג'ן הייתם עושים את זה הרבה, נכון?‬
‫אפשר שלא...‬
‫נדבר על ג'ן?‬
‫זה לא על ג'ן, זה...‬
‫אתה מתגעגע ליחסי מין?‬
‫יש חסך בחיים שלך?‬
‫אם יש חסך? לא.‬
‫לא.‬
‫לא, בכלל לא.‬
‫טוב, תחשוב על זה ככה.‬
‫אתה עשית קפיצות בסיס בעבר.‬
‫ואני אף פעם, אף פעם לא עשיתי קפיצת בסיס.‬
‫אז ברור שאשאל אותך לגבי זה‬ ‫במקרה שזה משהו‬
‫שאי פעם ארצה... לעשות.‬
‫אני מבטיח שאם אי פעם תרצי לעשות קפיצת בסיס‬
‫אני ארצה מאוד לבוא איתך.‬
‫זו פשוט החלטה רצינית...‬
‫לקפוץ מצוק, אז...‬
‫תזכרי את זה.‬
‫כן.‬
‫טוב.‬
‫אלווה אותך לדלת.‬
‫טוב.‬ ‫-טוב.‬
‫- בינגו -‬
‫טוב, לכולם נוח?‬
‫כולם בסדר?‬
‫כן.‬ ‫-טוב.‬
‫יש לנו פרס גדול מאוד השבוע.‬
‫זה גלגל של גאודה מיושנת‬
‫שנתרם על ידי בנה של גברת גליק.‬ ‫תודה רבה לך.‬
‫תוציא כבר מספר!‬
‫טוב. בסדר.‬
‫המספר הראשון הוא...‬
‫בי-4.‬
‫שלא תחשבי ששכחתי‬ ‫שלא החזרת את המכתב שלי.‬
‫או-62.‬
‫ג'ון אמברוז, אתה לא מקבל אותו חזרה.‬ ‫מביך מדי.‬
‫בי-11.‬
‫רוצה לשמוע מביך?‬
‫נסי להתמודד עם שייקספיר בכיתה ו' עם גמגום.‬
‫לא זוכרת את זה.‬
‫אן-32.‬
‫ג'י-48.‬
‫בסדר. אבל אפילו עם גמגום קל,‬ ‫עדיין היית נחשב מאוד.‬
‫במסיבת פיג'מות, בנות היו אומרות,‬ ‫"את בצוות פיטר או צוות ג'ון?"‬
‫ג'י-60!‬
‫כן, זה בדיוק העניין.‬
‫בנות העמידו פנים שהן מחבבות אותי‬
‫רק בגלל שהייתי חבר של פיטר.‬
‫איי-24.‬
‫זוכרת את נשף הסיום של כתה ו'?‬
‫לא יכולתי להאמין כשסברינה פוקס‬ ‫ביקשה שאבוא איתה.‬
‫לא יכולתי להאמין.‬
‫ואז היא ניסתה לרקוד עם פיטר כל הלילה.‬
‫אפילו בזמן שירי הסלואו,‬ ‫כשלא יכולתי להעמיד פנים‬
‫שאנחנו פשוט רוקדים בקבוצה.‬
‫היי!‬
‫מספיק לפטפט.‬
‫תכריזו על המספרים.‬
‫איי-25.‬
‫לא יכול לחכות לגיל‬
‫שבו לא אהיה אמור לחשוב שפליפ קאפ זה כיף.‬
‫כן, כאילו, למה אתה חושב ששנינו מתנדבים‬
‫ומבלים עם קשישים ביום שבת?‬
‫אן-40.‬
‫אנחנו עלובים?‬
‫אולי קצת. איי-30.‬
‫אבל, עלובים באופן מגניב.‬
‫לגמרי עלובים בקטע מגניב.‬
‫כן.‬ ‫-את צוחקת?‬
‫בי-2?‬
‫יש לי בינגו.‬
‫תאכלי את זה.‬
‫אז, אם מדברים על פיטר קבינסקי,‬
‫הוא אמר לי למסור לך דרישת שלום.‬
‫אה, מגניב.‬
‫אתם עדיין מסתובבים ביחד.‬
‫כן, למעשה.‬
‫הוא עדיין כמו שהיה בחטיבת הביניים?‬
‫מה זה אומר?‬
‫כאילו, טוב, נגיד במסיבות וכאלה,‬ ‫הוא תמיד היה‬
‫לוקח את משולש הפיצה האחרון.‬
‫ואם ניסית לדבר איתו על זה,‬
‫הוא היה אומר, "אני אתלט."‬
‫כאילו, פעם אחת, זה היה יום ההולדת שלי‬ ‫ואת הכנת לי‬
‫קאפקייקס חמאת בוטנים ושוקולד מדהימים,‬ ‫זוכרת?‬
‫כן.‬ ‫-כל-כך טוב.‬
‫והוא לקח גם את האחרון מהם.‬
‫אבל אף פעם לא כעסנו עליו, כי הוא כזה...‬
‫פיטר קבינסקי, את יודעת?‬
‫כן. אני יודעת.‬
‫ו...‬ ‫-הוא וג'ן עדיין ביחד?‬
‫הא?‬ ‫-כאילו, הם בטוח,‬
‫בגלל שאתם עדיין מסתובבים יחד.‬
‫לא, למעשה ג'ן ואני‬ ‫כבר לא ממש חברות‬
‫והיא ופיטר נפרדו.‬
‫זה הגיוני. אף אחד לא ממש נשאר יחד בתיכון,‬ ‫בכל מקרה.‬
‫כן. ובנימה זאת,‬
‫אני חושבת שכדאי שאספר...‬ ‫-הו!‬
‫איזה צוות נפלא אתם.‬
‫אבל זה לא נכון.‬
‫כל דברי הבינגו הולכים למרתף.‬
‫צריך לפנות את זה בשביל מסיבת הגן.‬
‫אני צריכה ללכת להכין דאקירי שזיפים.‬
‫היי, דורות'י!‬ ‫-דורות'י?‬
‫ידעת שיש מרתף?‬
‫וואו.‬
‫אלוהים.‬
‫יש כאן פסל של מוצארט.‬
‫אני אוהב את האלבום החדש שלו.‬
‫היי.‬
‫תראה.‬
‫תשכח ממסיבת הגן המטופשת ועציצי השרכים.‬ ‫כאילו...‬
‫אני חושבת שצריך‬ ‫לתת לאנשים את מה שהם רוצים.‬
‫תירוץ להתלבש ולרקוד כמו שנהגו לעשות.‬
‫כן?‬
‫אני חושבת שצריך להחזיר את נשף הכוכבים.‬
‫אני חושבת שזה מטורף שחושבים‬ ‫שכל מה שקשישים רוצים לעשות זה לשחק בינגו.‬
‫כן, לחלוטין.‬
‫לדעתי זה רעיון מעולה.‬
‫מגניב.‬
‫למרות ש...‬
‫אם להיות הוגן, אני חושב שקשישים‬ ‫פשוט באמת אוהבים בינגו מסיבה כלשהי.‬
‫כן.‬
‫את יודעת מה כל זה מזכיר לי?‬
‫את קפסולת הזמן.‬
‫זוכרת כשקברנו אותה?‬
‫כן, זה היה בזמן אחת ממסיבות הפיצה שלנו‬ ‫בבית העץ.‬
‫מסיבות הפיצה.‬
‫בחיי, היו לנו כאלה זמנים טובים‬ ‫בבית העץ הזה.‬
‫פשוט מבלים, את יודעת?‬
‫קוראים.‬
‫יש משהו שאני צריכה לספר לך.‬
‫מה קורה?‬
‫מורידים את בית העץ.‬
‫למה?‬
‫הרוברטסונים עוברים דירה‬
‫ולזוג החדש אין ילדים, אז...‬
‫קפסולת הזמן.‬
‫אנחנו צריכים להוציא אותה.‬
‫ולשדוד מדורות העתיד את התגלית?‬
‫דורות העתיד יהיו עסוקים מדי בכריתת היערות.‬
‫צפיפות יתר בערים.‬
‫בטח כבר נחיה מתחת למים בשלב הזה, נכון?‬
‫אבל זה יכול להיות כיף בשבילנו.‬
‫מה את חושבת?‬
‫כן, זה רעיון מעולה.‬
‫ואפשר להזמין את שאר האנשים שהיו שם‬ ‫כשקברנו אותה.‬
‫כן.‬
‫כן, לגמרי. אפשר להזמין את כולם.‬
‫זה יהיה מעולה.‬
‫אני אביא את הפיצה.‬
‫אולי תוכלי להכין‬ ‫את הקאפקייקס חמאת בוטנים ושוקולד האלה?‬
‫מה שמייחד את מערכת הריאות של התמנון‬
‫הוא שיש לו שלושה לבבות, ולא רק אחד.‬
‫עשו חתך מתחת לעין הפשוטה‬
‫ותראו את הלב הברנכיאלי.‬
‫התמנון הוא רכיכה,‬ ‫ואנחנו נזכה לראות אחד מהם‬
‫במהלך הביקור של שבוע הבא‬ ‫באקווריום של פורטלנד.‬
‫טוב, תביא. אני אעשה את זה.‬
‫אז מה אתה עושה בשישי הזה?‬ ‫אתה פנוי?‬
‫לא בטוח.‬
‫למה?‬
‫זוכר את קפסולת הזמן שקברנו בחטיבת הביניים?‬
‫צריך להוציא אותה.‬
‫רק אנחנו?‬
‫לא, גם האחרים שאיתם קברנו אותה.‬
‫אז, ג'ן?‬ ‫-לא.‬
‫לא מזמינה את ג'ן.‬ ‫היא העלתה את הסרטון הזה שלנו.‬
‫אנחנו לא יודעים בבטחה‬ ‫שהיא עשתה את זה, נכון?‬
‫ובכן, אני בכלל לא חושבת שהיא תבוא‬ ‫גם אם נזמין אותה, אז...‬
‫זה יהיה אני, אתה, כריס,‬
‫טרבור, וג'ון אמברוז.‬
‫אז כתבת לו חזרה.‬
‫סיפור מצחיק.‬
‫אנחנו למעשה מתנדבים יחד בבלוויו.‬
‫אין מצב.‬ ‫-כן.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫ביקשת ממנו להתנדב איתך?‬
‫לא, בכלל לא כתבתי לו חזרה.‬
‫הא.‬
‫בחיי, קובי, בשביל מישהי‬ ‫שמעולם לא היה לה חבר,‬
‫את בהחלט יודעת איך לבלבל בחור.‬
‫סלח לי?‬
‫קפסולת זמן.‬ ‫כן, בואי נעשה זאת, למה לא?‬
‫לא יודעים מה נמצא, נכון?‬
‫מגניב.‬
‫תביט.‬
‫לא.‬ ‫-תביט בזה.‬
‫בבקשה, אני... אלוהים.‬ ‫-תסתכל.‬
‫קאפקייקס שוקולד חמאת בוטנים?‬
‫פיטר מעדיף קרמל מלוח.‬
‫לארה ג'ין.‬
‫היי.‬
‫שתי פיצות עם פפרוני.‬ ‫אני חושב שזה יספיק, נכון?‬
‫ובכן, אם זה לא ג'וני מקלארן!‬
‫פיטר קבינסקי.‬
‫היי, גבר.‬
‫טוב לראותך.‬ ‫-טוב לראותך.‬
‫מה שלומך?‬ ‫-טוב, הבאת פיצות?‬
‫איזה סוג?‬ ‫-כן, פפרוני, רק פעמיים פפרוני.‬
‫זה הכי בטוח.‬
‫עד שראיתי אותם עומדים אחד לצד השני‬ ‫לא הבנתי‬
‫בדיוק עד כמה זה היה רעיון נוראי.‬
‫יו! הזמנתם פיצה?‬
‫אלוהים, אני כל-כך רעב!‬
‫ג'ון!‬ ‫-כן.‬
‫הגעת.‬ ‫-כן.‬
‫לעזאזל, גבר.‬
‫עבר המון זמן!‬
‫כן, כאילו,‬ ‫אל. ג'יי. ואני תכננו את זה, אז...‬
‫שמחים שיכולת לבוא.‬ ‫-עכשיו רק מחכים לכריס.‬
‫אז אני מניחה שההזמנה שלי אבדה בדואר?‬
‫אלוהים, זה ג'ן ופיטר. ממש כמו בימים ההם.‬
‫עושים את זה, או מה?‬
‫למה את מגיעה מהנחל?‬
‫הרגע קברתי גופה.‬
‫כן, אתה הבא בתור!‬
‫טוב, תירגעי, כריס.‬ ‫-היי, תני לי לקחת אותם ממך.‬
‫תודה.‬ ‫-בבקשה.‬
‫האת שלי. אני לא סומך עלייך עם הדבר הזה.‬
‫זוכרים איפה קברנו את זה?‬ ‫-צריכים עזרה?‬
‫לא, אנחנו בסדר, אחי. תודה.‬
‫זה בערך כאן, כן?‬
‫לא ככה אוכלים קאפקייק.‬
‫לא, תראו את זה!‬
‫אתם יודעים מה?‬ ‫היא שומרת את הטוב לסוף!‬
‫זו הדרך לעשות את זה.‬
‫היי, למה לא ביקשת ממני להביא את הפיצה?‬
‫טוב, בואו נפתח את הדבר הזה!‬
‫נתחיל עם עבדתכם הנאמנה.‬
‫מי שם את זה בפנים?‬ ‫-אני.‬
‫זה סתם צמיד.‬
‫זה לא סתם צמיד, כלומר,‬
‫החוט הזה היה הדבר הכי יקר ערך בחיים שלך.‬
‫אני מניחה.‬
‫כדור בייסבול.‬
‫אני מנחש שאתה הכנסת אותו.‬ ‫-כן, זה אני.‬
‫זה כשחבטתי 'הום ראן' בקליירמונט פארק.‬
‫רגע, אני זוכרת את זה.‬ ‫רצת מתוך המגרש‬
‫ואז נישקת אותי מול אימא שלך. זוכר?‬
‫לא. אני לא זוכר את זה.‬
‫טוב. כן, זה שלי.‬
‫אה, כן, ההופעה של לינקין פארק‬ ‫בקריסטל בולרום.‬
‫לינקין פארק? חנון.‬ ‫-מה?‬
‫לינקים פארק אדירים.‬
‫היי, מקלארן, זוכר את זה?‬ ‫זה כשהצטרפת לשיירה,‬
‫ולבשת את הכובע הזה כל יום ויום.‬ ‫-אה, אלוהים.‬
‫רגע. לארה ג'ין, לא קנית חולצה של ה"סיהוקס"‬
‫בגלל שרצית להרשים את ג'ון?‬
‫לא.‬ ‫-אם זה נכון, אז זה חמוד מאוד.‬
‫היי, מקלארן, זוכר שהיה לך את הגמגום הזה?‬
‫הרגע הבחנתי שאתה כבר לא מגמגם.‬
‫כן, אחי, תודה. אני מעריך את זה.‬
‫אני בטוח שקלינאית התקשורת שלי‬
‫תשמח לדעת שהשיטות שלה הצליחו.‬
‫הכול טוב.‬
‫זה לכריס מהעתיד.‬
‫כן, זו אני.‬
‫וואו!‬
‫גאון אז,‬
‫גאון עכשיו.‬
‫לא יודע לגבי זה. אני חושב שגאון‬ ‫היה יודע על שינוי הערך של כסף.‬
‫את יודע‬‫ת‬‫, למשל איך ששטר של עשרים דולר‬ ‫שווה עכשיו פחות‬
‫ממה שהיה לפני שש שנים.‬
‫ממש הכנסת לי.‬ ‫-אני יודע. תודה.‬
‫את האחרונה שנשארה. מה נשאר?‬
‫ובכן, זה ריק.‬
‫לא יכול להיות. כולנו שמנו שם משהו.‬
‫ובכן, לא יודעת מה לומר לכם‬ ‫כי אין כאן שום דבר.‬
‫מישהו רוצה את המשולש האחרון?‬
‫מאוחר מדי.‬
‫מה?‬ ‫-נהיה כאן צפוף מדי.‬
‫כן, אני הלכתי.‬
‫אני יכול להישאר ולעזור לך לנקות.‬
‫זה בסדר.‬ ‫-אה, אחי,‬
‫זה בסדר. כלומר, עזרתי ליצור את הבלגן‬ ‫אבל זה בסדר, לא אכפת לי...‬
‫לא, גבר. אני חושב שאסתדר‬ ‫עם לעזור לחברה שלי לנקות.‬
‫אבל תודה.‬
‫אני ארד למטה. רוצה להעביר לי דברים?‬
‫טוב.‬
‫נתראה מחר.‬
‫בטח.‬
‫למה לא אמרת למקלארן שאת ואני ביחד?‬
‫רציתי. ניסיתי. פשוט אף פעם לא היה זמן טוב.‬
‫כן, זה בדרך כלל כשלא מפלרטטים.‬
‫ובכן, לא פלירטטנו. אז...‬
‫ובכן, בפעם הבא‬‫ה‬‫ שתרצי פיצה,‬ ‫פשוט תבקשי ואביא לך.‬
‫מה יש לך עם פיצה?‬
‫זה לא קשור לפיצה.‬
‫אם הוא מביא את הפיצה‬ ‫אז זה נראה כאילו שאתם ארגנתם את המסיבה.‬
‫זה פחות או יותר נכון.‬
‫את לא יכולה לעשות זאת, לארה ג'ין.‬
‫לא כשיש לך חבר. זה לא נראה טוב.‬
‫אה, נכון.‬
‫כמו למשל להזמין את חברה שלך לשעבר‬ ‫למסיבה של החברה הנוכחית שלך.‬
‫לא הזמנתי אותה! כאילו, רשמית.‬
‫אולי ציינתי את זה.‬ ‫-אה, כן? מתי?‬
‫אני לא יודע.‬
‫למה זה משנה?‬ ‫את זו שארגנ‬‫ת‬‫ את הפיצה.‬
‫טוב, אנחנו מסתובבים במעגלים.‬ ‫-ובכן, זה לא אמור להיות ככה.‬
‫אז איך זה אמור להיות?‬ ‫-לא יודע. אבל לא ככה.‬
‫זה אומר שאתה רוצה להיפרד?‬
‫רגע, מה? לא. למה שתגידי את זה?‬
‫לא יודעת.‬
‫זו הסיבה שלא סיפרת לג'ון עלינו?‬ ‫כדי לשמור על אפשרויות פתוחות?‬
‫לא, זו בכלל לא הסיבה.‬
‫טוב, בסדר! מאז שהתחלנו לצאת באמת,‬ ‫אני לא יודעת איך להתנהג לידך.‬
‫לא קראתי את המדריך לחברה.‬
‫המדריך לחברה? מה זה אומר?‬
‫דברים קטנים. למשל אני זוכרת שג'ן‬ ‫הייתה מתלבשת יפה למשחקים שלך.‬
‫אני אמורה לעשות את זה?‬ ‫-זו לא רק ג'ן.‬
‫טוב? כל החברות עושות את זה.‬
‫טוב, אז אתה רוצה שגם אני?‬
‫כאילו, לא אם את לא רוצה.‬
‫זה יהיה נחמד אם תראי שאכפת לך.‬
‫אה, כמו לשלוח למישהו‬ ‫ סרנדה ביום ולנטיין, למשל?‬
‫לא חשבתי שזה הסגנון שלך.‬
‫זה לא הסגנון שלי.‬
‫טוב, אז...‬
‫בואי.‬
‫בואי לא נריב שוב לעולם, טוב?‬
‫טוב.‬
‫אני אקח את זה.‬
‫מכאן.‬
‫יש לך את היכולת להישאר שקטה באופן חמקני.‬
‫אני יודעת שהייתי צריכה‬ ‫לספר לך עליי ועל פיטר.‬
‫זה בסדר.‬
‫לארה ג'ין, אני...‬
‫פשוט הייתי מובך.‬
‫כי קראתי את המצב לא נכון.‬
‫זו לגמרי אשמתי.‬
‫אני מתנצלת.‬
‫מאחר ואנחנו מתוודים...‬
‫בקשר לדברים,‬
‫נכון שאת קוראת לי ג'ון אמברוז?‬
‫כולם קוראים לך ככה.‬
‫אני יודע.‬
‫זה בגללך.‬
‫מה?‬
‫לפני כיתה ו', כולם קראו לי ג'ון.‬
‫ואז הכרתי אותך,‬
‫ואת קראת לי ג'ון אמברוז‬
‫ואמרת שזה מגניב ששנינו משתמשים‬ ‫בשם הפרטי והאמצעי שלנו.‬
‫לא רציתי לתקן אותך ו...‬
‫אהבתי את זה שיש לנו משהו במשותף.‬
‫אז התחלתי לומר לאנשים‬ ‫לקרוא לי ג'ון אמברוז.‬
‫וואו.‬
‫אני לא יודעת מה לומר.‬
‫אנחנו בסדר, ג'ון...‬
‫אמברוז?‬
‫תמיד היינו בסדר.‬
‫לארה...‬
‫ג'ין.‬
‫- פייקסגיבינג -‬
‫אנחנו שוב מכינים כרוב ניצנים השנה?‬
‫אף אחד לא ממש אכל אותם בשנ‬‫ה‬‫ שעברה.‬
‫קיטי אומרת שבפייקסגיבינג‬ ‫העיקר זה תפוחי אדמה בכל מקרה.‬
‫טוב. אז, אני חושבת שסיימנו.‬
‫במחשבה שנייה, אני אביא כרוב ניצנים.‬
‫היי.‬ ‫-מה את עושה?‬
‫אתה יודע, סתם...‬
‫מכינה...‬ ‫-תני לי לראות.‬
‫אה, אלו טובים.‬ ‫-כן, הם טעימים מאוד.‬
‫אף פעם לא ראיתי את אבא שלי בקראש.‬
‫אבל, שם הוא היה,‬
‫צוחק בעצבנות עם הידיים שלו בכיסים.‬
‫הוא נראה קצת... חסר תקווה.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫הייתי אמור להביא כרוב ניצנים,‬ ‫אבל דעתי הוסחה...‬
‫אני מבינה.‬ ‫-עבור ה...‬
‫פייקסגיבינג.‬ ‫-פייקסגיבינג.‬
‫זה כמו חג ההודיה הרגיל, אבל במרץ.‬ ‫זו מסורת משפחתית.‬
‫אלוהים, זה כל-כך כיפי.‬
‫למה שלא תבואי?‬
‫כן.‬
‫ובכן, אני לא רוצה...‬
‫את לא רוצה לחכות עד נובמבר‬ ‫בשביל תרנגול הודו.‬
‫נכון? רוצה לבוא?‬
‫כן, תחשיב גם אותי.‬ ‫-טוב.‬
‫אני אשלח לך את הפרטים.‬
‫טוב.‬
‫אף אחד לא אומר את זה.‬ ‫-זה לינגו חביב.‬
‫אני שמחה שאת באה.‬ ‫-גם אני.‬
‫אבל יש משהו שאני צריכה לומר לך.‬
‫כרטיס הולנטיין שאבא שלח לך?‬
‫קיטי הכינה אותו.‬
‫אז את אומרת לי שכרטיס הולנטיין‬
‫שהיה ממוען לגברת רוטשילד עם דבק ונצנצים...‬
‫לא היה מאבא שלך?‬
‫ובכן, זו תפנית בעלילה.‬
‫רגע, אבא לקח כרוב ניצנים?‬
‫הוא לא לקח כרוב ניצנים.‬
‫טוב.‬
‫אבא.‬
‫מה?‬
‫קחי עוד. זה לא מספיק.‬ ‫-טוב.‬
‫טוב.‬
‫אני אוהב את זה.‬
‫בסדר.‬
‫משהו לא בסדר עם השעועית הירוקה?‬
‫היא פשוט קצת לא 'קובית'.‬
‫לא? כלומר כל שאר הדברים על השולחן‬ ‫נראים כאילו שיכולים להיות‬
‫באחד מירחוני האוכל והיין של אימא שלי.‬
‫הוא הבחין.‬ ‫-ובכן, יש לו עין טובה.‬
‫זה טיפשי, יש לנו מנהג בו אני מביא‬ ‫פחית שעועית ירוקה.‬
‫לא, זה סימבולי. כלומר, זה בערך עבור אימא.‬
‫טוב, זה נשמע כאילו שיש כאן סיפור.‬ ‫יש כאן סיפור?‬
‫כשהייתי בקולג' הוזמנתי למסיבת חג ההודיה‬ ‫לחדר במעונות.‬
‫אבל הדבר המוזר הוא,‬ ‫זה היה באמצע מרץ,‬
‫והבחורה שאירחה את זה‬ ‫הייתה הבחורה הכי מגניבה שראיתי מימיי.‬
‫איווי, אימא שלהם.‬
‫והיא חשבה שזה לא הוגן‬ ‫ששני החגים הטובים ביותר של השנה‬
‫באים בסופה, אחד מיד אחר השני, ו...‬
‫שאנחנו צריכים קצת לפזר את האהבה‬
‫ולעשות ארוחה במרץ.‬
‫כן, ובארוחה הזאת,‬ ‫כשכולם הביאו מאכלים ביתיים,‬
‫אבא הביא‬
‫שעועית ירוקה בפחית שימורים.‬
‫נכון.‬
‫והיא צחקה עליו כל הלילה.‬
‫היא צחקה עליי כל-כך הרבה‬ ‫שחשבתי שהיא ממש כועסת עליי.‬
‫אבל אחר כך, השותפה שלה‬ ‫סיפרה שזה פשוט איך שהיא מפלרטטת, כן?‬
‫רואה? היא מקניטה אותך.‬
‫לא.‬
‫טוב, זו מסורת מאוד מתוקה.‬
‫תודה ששיתפת בסיפור.‬ ‫-כן, תודה.‬
‫אה, והנה עוד מסורת.‬
‫כן. מצטרפים חדשים‬ ‫מוכרחים לאכול את השעועית.‬
‫אה, אני לא חושב שזה הכרחי.‬ ‫-זה הכרחי ביותר.‬
‫אימא הכריחה אותך לאכול אותם,‬ ‫ומרגו הכריחה את ג'וש, אז...‬
‫ובכן, אם כך נשמע שזה חקוק בסלע.‬
‫טוב.‬
‫לחיים.‬
‫לא אכפת לי. אני אוהב פחיות שימורים.‬
‫זה כל-כך הגיוני.‬
‫לאיב.‬
‫איווי.‬
‫הא?‬
‫נחמד?‬
‫יודע מה? זה לא נורא.‬
‫נכון?‬ ‫-בבקשה לכם.‬
‫תוכלי להעביר לי את הרוטב?‬
‫אני אחתוך את ההודו. תיקחי את זה, מתוקה.‬
‫כן, כמובן.‬ ‫-טוב.‬
‫טוב, בואו נראה.‬
‫אבא, זה לא לגמרי הכרחי!‬ ‫-עשית את זה בעבר, כן?‬
‫אולי עשיתי כמה טעויות‬ ‫בכל עניין החברה הזה.‬
‫אבל לא היום.‬
‫האחרון כאב.‬
‫אל. ג'יי! אוהב את המראה. פיט ימות על זה!‬
‫היי,‬
‫מה?‬
‫אני לא יודעת איך לומר לך את זה.‬
‫פשוט תגידי.‬
‫הרגע ראיתי את פיטר וג'ן ביחד.‬
‫הם נראו קרובים.‬
‫קרובים כמו, כמה קרוב?‬
‫היי.‬
‫היית עם ג'ן היום?‬
‫כן.‬
‫שוב מתחילים.‬
‫תשמעי, היא הייתה עצובה‬ ‫בגלל שיש כמה דברים‬
‫שמתרחשים עם אימא ואבא שלה.‬
‫והיא רצתה לדבר עם מישהו שמבין.‬
‫זהו זה.‬ ‫-זהו זה?‬
‫קבינסקי! בוא נלך!‬
‫פיטר, זה הכול.‬
‫היא מנסה להוכיח שלא משנה‬ ‫מה קורה בחיים שלך,‬
‫כשהיא קוראת לך, אתה בא בריצה.‬
‫וכשרגע האמת מגיע, אתה בוחר בה,‬
‫אתה בוחר בה בכל פעם מחדש.‬
‫אלה‬‫ שטויות.‬
‫טוב? אני בוחר בך.‬
‫לארה ג'ין, כשהייתה בחירה אמיתית,‬ ‫בחרתי בך.‬
‫בחירה אמיתית?‬ ‫כאילו, מה זה בכלל אומר?‬
‫היא צילמה את הסרטון הזה. אמרתי לה‬ ‫שאם היא תפגע בך שוב זה נגמר בינינו.‬
‫אז ידעת?‬ ‫-כן, לארה ג'ין...‬
‫הכחשת את זה.‬ ‫-כי כבר יש לכן‬
‫כל-כך הרבה סכסוך ביניכן.‬
‫לא רציתי... תראי, רק ניסיתי...‬
‫להגן עליה. כמו תמיד.‬
‫להגן עלייך.‬
‫פיטר.‬ ‫-קובי.‬
‫ברצינות. בוא נלך.‬
‫סליחה, אל. ג'יי., אבל, כן.‬
‫אפשר בבקשה לדבר על זה אחר כך?‬
‫איך היא ידעה?‬
‫מה?‬ ‫-הלילה הזה.‬
‫אמרתי שאני הולכת לישון, וג'ן ידעה‬ ‫בדיוק איפה היית. איך היא ידעה?‬
‫חיכית לה בג'קוזי, נכון?‬
‫פיטר!‬
‫את ואני עדיין לא היינו ממש ביחד.‬
‫ובגלל זה היא צילמה את סרטון.‬
‫ואם לא הייתי באה למצוא אותך,‬
‫אתה וג'ן עדיין הייתם יחדיו,‬ ‫ואתה ואני לא היינו זוג.‬
‫אולי כך זה צריך להיות.‬
‫אל תאמרי את זה. את לא מתכוונת לזה.‬
‫כדאי שתלך.‬
‫אל תעשי את זה, קובי.‬ ‫-לך.‬
‫לא, הבטחנו שלא נשבור אחד לשנייה את הלב.‬
‫כן, טוב, אני חושבת ששנינו הבטחנו הבטחות‬ ‫שלא נוכל לקיים.‬
‫כן.‬
‫אני מתגעגעת אלייך, אימא.‬
‫הלוואי ויכולת לומר לי מה לעשות.‬
‫השעה רבע לשמונה.‬
‫אני יודעת.‬
‫טוב.‬
‫אז אף פעם לא באמת הכרתי אותך‬
‫אלוהים, באמת שניסיתי‬
‫לא ראיתי את זה‬
‫הייתי מכורה‬
‫הרגשתי שנוכל לעשות זאת‬ ‫אבל באמת הייתי טיפשה‬
‫במבט לאחור זה ברור‬
‫דיברתי עם עורכת הדין שלי‬ ‫היא אמרה איפה מצאת את הבחור הזה?‬
‫אמרתי שאנשים צעירים מתאהבים‬ ‫באנשים הלא נכונים לפעמים‬
‫- שברון לב -‬
‫טעויות נעשו‬ ‫זה לא נורא, זה בסדר‬
‫את יכולה לחשוב שאת מאוהבת‬ ‫כשלמעשה את כואבת‬
‫טעויות נעשו‬ ‫זה לא נורא, זה בסדר‬
‫בסופו של דבר זה לטובתי‬
‫זה מוסר ההשכל, מותק‬
‫כולם צריכים לעמוד בשורה בעוד עשר דקות‬
‫לטיול השדה שלנו לאקווריום של פורטלנד.‬
‫תוודאו שאתם זוכרים להביא את דפי העבודה‬
‫ואת פתקי האישור שלכם.‬ ‫ואל תשכחו את החברים שלכם.‬
‫טעויות נעשו‬ ‫זה לא נורא, זה בסדר‬
‫את יכולה לחשוב שאת מאוהבת‬ ‫כשלמעשה את כואבת‬
‫טעויות נעשו‬ ‫זה לא נורא, זה בסדר‬
‫בסופו של דבר זה לטובתי‬
‫זה מוסר ההשכל, מותק‬
‫אומרים שמוטב לאהוב ולאבד‬
‫מאשר לא לאהוב בכלל‬
‫אולי ‬‫אלה‬‫ שטויות‬
‫אבל אני פשוט צריכה לומר לך הכול‬
‫רוצה את זה חזרה?‬
‫כן.‬
‫כן, בטח.‬
‫אני לא מצליחה.‬ ‫-תני לי לעזור.‬
‫חשבתי שאם פיטר ואני ביחד,‬
‫שנינו נוכל לעבור כל דבר.‬
‫אבל טעיתי.‬
‫אני לא יודעת אם זה אומר‬ ‫שהאהבה שלנו לא הייתה אמיתית,‬
‫או שפשוט לא היינו מוכנים לזה.‬
‫אבל אני יודעת‬ ‫שלא היינו כנים אחד עם השנייה.‬
‫ושאני לא הייתי כנה עם עצמי.‬
‫- נוכל להיפגש בבית העץ? -‬
‫היי.‬
‫אני מניחה שאת יודעת שפיטר ואני נפרדנו.‬
‫כן, שמעתי משהו על זה.‬
‫אחת הסיבות היא בגלל שכשהוא היה איתי,‬
‫תמיד חשבתי שהוא חושב עלייך.‬
‫ושלעולם לא אהיה מספיק טובה.‬
‫הייתי משוכנעת‬ ‫שלעולם לא ממש יצליח להתגבר עלייך.‬
‫ואז הבנתי ש...‬
‫האדם שלא יכול להתגבר עלייך...‬
‫זו אני.‬
‫את בטח לא זוכרת את זה, אבל...‬
‫שמתי את זה בקפסולת הזמן‬ ‫בגלל שזה צמיד החברות שלנו.‬
‫את יודעת, את ממש טועה לגבי פיטר.‬
‫הוא מטורף עלייך.‬
‫הוא אומר לי את זה בעצמו.‬
‫והסיבה שאני מתקשרת אליו‬ ‫היא לא כדי לפגוע בך.‬
‫פשוט...‬
‫ההורים שלי נפרדים כרגע,‬
‫וזה פשוט ממש מבלבל.‬
‫פיטר עבר את זה, את יודעת?‬
‫הסתרתי את זה שם‬
‫בגלל שלא רציתי שתדעי‬ ‫ששמתי בפנים את אותו הדבר.‬
‫יש מילה קוריאנית שסבתא שלי לימדה אותי.‬
‫קוראים לה ג'אנג.‬
‫זה קשר בין שני אנשים שלא יכול להיקרע.‬
‫אפילו כשאהבה הופכת לשנאה,‬
‫תמיד יהיה לך רוך עבורם בליבך.‬
‫לג'ן ולי יש ג'אנג.‬
‫חלק מאיתנו תמיד יהיה קשור אחת לשנייה.‬
‫אם ארצה להמשיך הלאה,‬
‫אני חייבת להפסיק להאשים את פיטר‬ ‫בזה שיש לו את זה איתה גם.‬
‫- ג'ון אמברוז‬ ‫היי! -‬
‫- היי!! -‬
‫- מוכן לנשף הכוכבים מחר! -‬
‫אה, הנה את. תיכנסי, מתוקה.‬
‫את נראית מדהים.‬
‫ואת נראית כמו נערה שלא מוכנה לנשף.‬
‫כן, טוב, אני רק מתנדבת.‬
‫יהיה מוזר אם אתלבש לנשף.‬
‫ובכן...‬
‫אז אני מניחה שלא תצטרכי את זה.‬
‫קצת חבל שאת לא רוצה להתלבש.‬
‫אחרת זה פשוט...‬
‫יראה כל-כך יפה עלייך.‬
‫אבל, זה מה יש.‬
‫סטורמי.‬
‫תני לי את השמלה.‬
‫איך אני נראית?‬
‫איך שאת נראית‬
‫צריך להיות לא חוקי.‬
‫וואו.‬
‫היי.‬
‫את נראית נהדר.‬
‫תודה.‬
‫אני שמחה שהחלטתי להתלבש לנשף.‬
‫גם אני.‬
‫זה של אבא שלי. כן.‬ ‫-אה, מעולה.‬
‫שנלך?‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫"זה של אבא שלי?"‬
‫תעזבו את השולחנות האלה ובואו להינות.‬
‫האנשים האלה מסוגלים להגיש לעצמם פונץ'.‬
‫אנחנו אמורים לעבוד.‬
‫תשכנע אותה, בסדר?‬
‫קדימה, תבקש ממנה לרקוד.‬
‫למה אתה מחכה?‬
‫נראה שהם רוצים שנרקוד.‬
‫בתור מתנדבים, אני חושבת שעלינו‬ ‫לתת לאנשים את מה שהם רוצים.‬
‫אנחנו סוף-סוף רוקדים.‬
‫רציתי להציע לך לבוא איתי לנשף של כיתה ו'.‬
‫כן.‬
‫למעשה הלכתי לבית שלך.‬
‫אספתי כמה מקלות,‬
‫וסידרתי אותם כדי לאיית: נ-ש-ף,‬
‫עם סימן שאלה קטן בסוף.‬ ‫כן. ממש מחוץ לחלון שלך.‬
‫ואז אבא שלך בא הביתה.‬
‫אני די בטוח שהוא...‬
‫כן, אני די בטוח שהוא חשב‬
‫שניקיתי לאנשים חצרות.‬
‫אז הוא נתן לי עשר‬‫ה‬‫ דולר,‬
‫ואני פשוט, נהייתי לחוץ בטירוף.‬
‫אז הלכתי הביתה.‬
‫אני לא מאמינה לזה.‬
‫כן.‬
‫למעשה, זה די מביך עכשיו.‬
‫כנראה שלא הייתי צריך‬ ‫לספר לך את זה, אני...‬
‫אני יודע שאת עם קבינסקי.‬
‫אני והוא...‬
‫אה.‬
‫את בסדר?‬
‫בואי נשאף קצת אוויר.‬
‫טוב.‬ ‫-כן.‬
‫וואו.‬
‫בוא.‬
‫אלוהים, אני לא מאמין שיורד שלג‬ ‫כל-כך מאוחר בשנה.‬
‫כלומר, זה בטח...‬
‫יימס עד הבוקר.‬
‫אבל...‬
‫טוב!‬
‫-לא.‬
‫את יודעת לאן זה הולך מכאן, כן?‬ ‫-לא!‬
‫מה אתה עושה?‬
‫מלאכי שלג.‬
‫קר לך?‬
‫כן, אני קופא.‬ ‫-טוב.‬
‫בואי.‬
‫זה פיטר.‬
‫אני מצטערת.‬
‫לארה ג'ין.‬
‫את בסדר, מותק?‬
‫התנשקנו.‬
‫אבל, אני...‬
‫רציתי שיהיה מישהו אחר.‬
‫ועכשיו אני מרגישה כאילו שהרסתי הכול.‬
‫לא...‬
‫את יותר מדי קשה עם עצמך.‬
‫לפעמים את חייב‬‫ת‬‫ לנשק את הגבר הלא נכון‬
‫כדי להבין מה נכון.‬
‫אני עשיתי זאת.‬
‫יותר פעמים משגברת אמורה להודות.‬
‫אבל מה אם זה מאוחר מדי?‬ ‫כלומר, פיטר ואני נפרדנו.‬
‫אז מה? אז תחזרו.‬
‫אם זה מה שאת רוצה.‬
‫ואם הוא לא?‬
‫אם הוא לא מה?‬
‫רוצה אותי?‬
‫ובכן...‬
‫זה יכאב כמו הגהינום.‬
‫כן.‬
‫טוב. סטורמי?‬
‫כן?‬
‫אפשר להחזיר לך את השמלה מחר?‬
‫לא.‬
‫כי היא שלך.‬
‫תודה.‬
‫אני חייבת ללכת.‬
‫לכי.‬
‫פיטר.‬
‫אמרת שאת לא אוהבת לנהוג בשלג, נכון?‬
‫תשברי לי את הלב, קובי.‬
‫תשברי לי את הלב לאלף חתיכות.‬
‫תעשי מה שאת רוצה.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫גם אני אוהב אותך.‬
‫כשמדליקים עששית ושולחים אותה לשמיים,‬
‫אמורים להביע משאלה.‬
‫חשבתי שרציתי הבטחה‬ ‫שאני ופיטר לעולם לא נפגע אחד בשנייה.‬
‫רציתי משהו שלא קיים.‬
‫רציתי "באושר ועושר, עד עצם היום הזה."‬
‫אבל עכשיו אני יודעת‬ ‫שאני לא רוצה אהבה במידה חלקית.‬
‫אני רוצה את כולה.‬
‫וכדי לקבל הכול, חייבים לסכן את הכול.‬
‫אם הייתי צריכה לעשות זאת שוב,‬ ‫לא הייתי משנה דבר.‬
‫כי כל מה שקרה הביא אותנו לכאן.‬
‫זה הסיפור שלנו.‬
‫ואנחנו עדיין בהתחלה.‬
‫תרגום כתוביות: רביב רייז‬