Odalépett hozzám S megkérdezte, szabad-e egy táncra
Kedvesnek tűnt Gondoltam, próbát teszek, hátha
Nem tudtam, hogy mit tegyek
Így azt súgtam, szeretlek
Azt felelte, ő is engem S aztán megcsókolt
Aztán megkérte a kezem
Hogy ne váljunk szét sosem
Szinte sírtam, úgy örültem S aztán megcsókolt
Bébiszitterkalandok?
Komolyan, Lara Jean?
Ne most álmodozz, hogy egy 80-as évekbeli filmben élsz!
Csakhogy a mai nap más, mert ez nem álom.
Ez a valódi életem.
Nem nézek ki másként?
Nem.
Nem látom.
Hogyan?
Úgy, mint akinek pasija van.
Úgy nézel ki, hogy nemsokára itt lesz, és te nem is készülsz.
Zuhanyoztál egyáltalán?
Kifelé!
Lezuhanyzom.
Azt mondják, a tündérmesék nem valódiak.
Ám néha...
tényleg boldogan élnek, míg meg nem halnak.
Azóta várom e pillanatot, mióta romantikus könyveket olvasok.
A legelső randim!
Hogy nézek ki?
- Tökéletesen. - Csodásan, szívem.
Oké.
Helló!
Szia!
Mi a helyzet?
- Semmi különös. - Tényleg?
Ez a tiéd.
- Köszönöm. - Szia, Kitty!
- Ez a tiéd. - A gerbera a kedvencem!
- Dr. Covey. - Melyik étterembe mentek? Tudok jókat!
Apa? Tessék! Tedd vízbe! Menj!
Mondd ki hangosan! Tizenegy óra?
Tizenegy óra.
Oké, jó mulatást!
De azért mértékkel.
Sziasztok!
Egek, még sosem voltam a Cardona'sban!
Jó hely.
- Úgy izgulok! - Igen?
Nagyon jó! Igen!
- Szerintem tetszeni fog. - Jó ég, de gyönyörű!
- A signorinának. - Köszönöm.
- És a signorénak. - Grazie.
Hú, jó nagy az étlap!
Minél nagyobb, annál menőbb a hely. Ez alap.
Sőt, ez egy kétvillás étterem.
Kettőt adnak, ha esetleg levernéd az egyiket.
Az nem is azért van.
- De igen. - Nem.
- Nézd! Mehet? - Ne!
Peter, ne! Nagyon kínos!
- Mi ez? - Miért...
Peter!
Jó, hogy van tartalék.
Ez az első randim.
Még sosem voltam barátnő.
Remélem, jó vagyok benne.
Hé! Kérem a kulcsodat.
Ne, tényleg vezetni akarsz?
Már jól vezetek!
A hóban félek vezetni, de képzeld!
Nem havazik.
- Jó, de kérlek, ne nyírj ki minket! - Igen!
Légyszi!
Honnan tudtál erről?
Vannak forrásaim.
Leírod, mit kívánsz, aztán a magasba engeded.
- Az nem kívánság. - Hogy?
Nem kívánság. Épp most történik, nem lehet az.
- Mi az? - Mi?
Mi van?
Nem akarom, hogy vége legyen.
Te most arra gondolsz, hogy kettőnknek vége lesz?
Csak felmerült bennem egy gondolat, jó?
Mondd meg neki, hogy tűnjön el!
Ne gondolj szakításra az első randinkon!
Csak nem szeretném, ha összetörnénk egymás szívét.
Megígérem, hogy nem töröm össze a szíved.
Én is megígérem.
- Tetszik? - Igen.
- Nézd meg! Tök király! - Nagyon szépen írsz.
Menni fog.
Ez az!
Töltsük fel!
De jó!
- Te jó ég! - Már megy is!
Sikerült!
De gyönyörű!
Mindenki láthatja a monogramunkat.
Szerintem sosem szokom meg a kocsid mélységét.
- Ez... na ja. - Nagyon magas!
Elég magas kocsi.
Mintha zuhannék, amikor kiszállok.
Csak várj, és elkaplak a túloldalon!
Na...
milyen volt az első randid?
Úgy mondd, mintha nem velem lettél volna!
Hát...
tökéletes.
Igen?
Oké, jó éjt!
Oké. Jó éjt!
Jó éjt!
A nagyobbikat a jobb kezedben hajtsd át a kisebb fölött a balban!
Tényleg muszáj így kiöltöznünk?
A többiek nem fognak.
Akkor is, Kitty. Apa szeretné.
Csodásan néztek ki! Imádom a koreai új évet!
Bár ott lehetnék!
Igen, jó lenne.
- Csillió képet küldök majd! - Idő van!
Mennünk kell!
A lányaim!
Jaj, ne! Kezdődik.
Mint két gyönyörű rózsaszál.
Margot az?
Drágám, bárcsak itt lennél!
Jó lenne!
- Szeretlek titeket! - Szia!
Megcsináltam.
Pedig nem hittem benne.
Jó reggelt! De jól néztek ki!
- Köszi! - Tessék, doki!
Kösz, Jasmine.
Nem érzed, hogy kimaradsz, ha nincs rajtad hanbok?
De, anya. Rettenetes.
Köszönöm.
- Egy sört, Dan? - Jó, miért ne?
Randizol valakivel, Dan?
- Carrie! - Csak kérdezem!
Nem kell örökké szinglinek lenned.
Apu azt mondja, fontos életben tartanunk a koreai örökségünket.
De tudom, hogy valójában azért fontosak neki az ünnepek,
mert közelebb érzi magát anyához a családja körében.
Szóval van barátod?
Meg ne sértődj,
de olyan típusnak hittelek, aki egyetemig nem randizik.
Peternek hívják, és nélkülem tuti nem járna Lara Jeannel,
mert a létezéséről se tudott, de elküldtem a titkos szerelmes levelét,
amiből amúgy ötöt is írt.
Na szóval kamuból jártak,
hogy az ex féltékenykedjen, és titok legyen, ő kit szeret,
de aztán furamód igaziból kezdtek járni,
és most már igazándiból vannak együtt, és elragadóak!
Cuki sztori.
Kicsit gyerekes, de cuki.
Mutass képet Havennek Peterről!
Na ne! Ő a pasid?
Igen, miért?
Hallod, nem szívesen mondom,
de láttam őt egy videón valami csajjal a jakuzziban.
Igen... az én voltam.
De nem az volt. Csak smároltunk.
Az...
nem is rossz.
Hozok jégkrémet. Kértek?
- Persze. - Persze.
Ez a tiéd.
Kösz.
Amikor Kitty elküldte a leveleim, azt hittem, végem.
Hetekig reménykedtem, hátha elveszik John Ambrose levele.
Miután nem jött válasz, azt hittem, a rémálomnak vége.
De úgy tűnik, mégsem.
Kedves Lara Jean!
Nem hittem a szememnek, mikor felbontottam a leveled.
Hűha! Mióta is nem láttuk egymást? Öt éve?
Persze nem haragszom, vagy ilyesmi. Nagyon örültem neki.
Hihetetlen, mennyire érett voltál 11 évesen!
Jó ég, 11 éves koromban én még uzsonnát kaptam anyámtól suli után,
te meg már tele voltál összetett gondolatokkal és érzelmekkel.
Őrület!
Eszembe jutott, mikor egyszer suli után nem tudtunk hazamenni.
Emlékszel rá?
Robertsonék faházába mentünk, és Harry Pottert olvastunk sötétedésig.
Ha én írok neked szerelmes levelet akkoriban, valahogy így szólt volna:
„Szeretek veled olvasni.
Nagyon csinos vagy.”
A tiéd sokkal több volt ennél.
Csak egy kérdésem van. Miért most küldted el?
Bármi is az oka, örülök, hogy elolvashattam.
Üdv, John Ambrose.
Te jó isten!
John Ambrose McClaren levelet írt nekem.
Pillanat! Ezek szerint én is tetszettem neki hatodikban?
Most is tetszem neki?
Na jó. Nyugi!
Ez nem valami spontán szerelmes levél.
Inkább afféle köszönet.
Nem kell válaszolni rá.
De nem bunkóság nem válaszolni?
Tutira tapintatlanság, úgyhogy válaszolok.
Csak barátilag. Udvariasan.
Megköszönöm a levelét és továbblépek.
Kedves John Ambrose!
Remélem, minden rendben veled.
Még mindig érdekel a politika és a diplomácia?
Biztos még okosabb, figyelmesebb, elbűvölőbb...
Mit beszélek?
Nem írhatok ilyet.
Kedves John Ambrose!
Nagyon szép a kézírásod!
Amikor megláttam a neved a borítékon, a szívem majd kiugrott...
Nagyon béna vagyok.
Kedves John Ambrose!
Először is, köszönöm, hogy válaszoltál.
Jó hallani felőled ennyi idő után.
Igen, emlékszem a napra, amikor sötétedésig olvastunk.
Azt mondtad, te Hugrabug házi vagy, és én is az voltam.
Úgy éreztem, ez jel, hogy egymáshoz valók vagyunk.
Te jó isten!
Ez nem megy.
Szólnom kell erről Peternek?
ÖNKÉNTES GYAKORLAT!
A tizenegyedik osztályosok jelentkezzenek a menzán a tavaszi gyakorlatok ügyében!
Szeva, Covey!
- Kész vagy? - Mindig.
- Mi zajlik a fejedben? - Hogy érted?
Fahéjas süti. Az a töprengős.
- Honnan tudod? - Hát, talán...
abból az instás képedből, a „töprengős süti” hashtaggel?
Ja! Akkor még nem tudtam, mi van köztünk.
Remélem, most már nem ez a helyzet.
Emlékszel, amikor Kitty elküldte a leveleimet?
Ezt komolyan kérdezed?
Persze, emlékszel, de arra is, hogy kérdezted, kik kapták a többit,
és azt feleltem, az utolsó az ENSZ Modell tagjának ment?
- John Ambrose McClarennek. - Ne már!
McClaren? A haverom volt!
Nos, válaszolt.
Írt neked egy... igazi levelet? Vagy e-mailt? Vagy...
Igen, egy igazi postai levelet.
Rólam írt valamit?
- Például? - Nemtom.
Például „Kavinsky hogy van? Mi van vele?”
Nem.
Válaszoltál neki?
Még nem.
Szóval fogsz? Tervezed?
Valószínűleg.
- Miért? - Mert bunkóság nem válaszolni.
Akkor nem tudom, miért mondtad el.
Engedélyt kérsz vagy...
Nem, csak gondoltam, fura lenne nem elmondani.
Kérjük, bölcsen válasszatok gyakorlatot!
Az Adlert képviselitek majd a helyszínen.
Tágítsátok a látókörötöket! Köszi.
Csá!
Szevasz, szépfiú!
- Cső, LJ! - Szia, Trevor!
Ezt hallgasd!
Behúztunk hat helyet az Oakwood Marketben.
- Mindenki benne van. - Ne már!
Jelentkezz te is!
- Az Oakwoodba? - Igen.
Azt hittem, a Belleview-ba megyünk.
Oké, én lépek. Jó veszekedést!
Ne már, felírlak! Jó lesz!
Margot a Belleview-ba jelentkezett. És az jobban mutat majd a felvételin.
Csak hát a srácokkal még az elején eldöntöttük, hogy az Oakwoodba megyünk.
Menj csak! Én a Belleview-ba jelentkezem.
Biztos?
Jelentkezz csak! Komolyan!
Oké, de kárpótollak.
Edzés után igyunk meg egy kávét!
Ötkor.
Jól hangzik.
- Epikus. - De lusta vagy!
Jelentkezzetek velem a Belleview-ba!
Társasozni egy rakás nyolcvanévessel? Kösz, nem.
Na, azt már nem! Már jelentkeztem az ingyenkonyhára.
Én írtam egy új programjavaslatot. Menhelyiállat-gondozás.
Chris, ezt a kutyáddal is csinálhatod otthon!
Igen, menhelyi kutyával.
Zseniális, nem?
Tényleg zseniális. Egyetértek, Chris.
BELLEVIEW NYUGDÍJASOTTHON
Hát persze, hogy a Belleview-ba mész.
Olyan kiszámítható vagy, Lara Jean! Tök aranyos.
- Te nyilván az Oakwoodba. - Félrohadt zöldséget válogatni?
Kösz, nem.
Láttam a sztoridban, hogy a Cardona'sban voltatok hétvégén.
Tipikus Kavinsky. A szakításunk előtt már azt hittem, belehalok,
ha megint sajtos tésztát kell ennem.
Profi tipp: ha szeretnéd, hogy nyáron rád menjen a farmered,
ezentúl inkább salátát rendelj!
Mikor összejöttem Peterrel,
nem hittem, hogy így elbizonytalanít az előző kapcsolata Gennel.
De minden, ami nekem vele az első...
neki már megvolt... vele.
Bocs, foglalt ez a szék?
Igen, a barátomnak. Bocs.
Nem kell a szék, ugye?
De igen.
Jön Peter.
- Csak késik picit. - Tényleg?
- Foglalt ez a szék? - Igen, a barátomnak, máris jön.
Bocsáss meg nekem, Covey...
Az edző szó szerint orrvérzésig futtatott minket.
Szólhattál volna.
Szóltam volna, de van ez a szabály nála.
Ha telózol edzésen, nem kezdesz.
Minden meccsen játszanom kell, szóval...
Nagyom sajnálom.
Jobb terv kellett volna, hogy ne várassalak.
Igen, így van.
Menjünk innen!
Tessék?
- Hívd apádat! - Mi?
- Mondd, hogy későn érsz haza! - Mi? Hová megyünk?
Szórakozni viszlek.
- Oké. - Aha. Menjünk!
- Most rögtön. - Jó, megyek!
A kisujjadat sem kell mozdítanod!
- Köszönöm szépen! - Köszönöm.
- Kész vagy? - Igen.
- Igen? - Gyerünk, rajta!
Gyerünk!
Itt vagyunk együtt a körhintánál.
Ez az!
- A te ötleted! - Tudom!
Tetszik ez a randi.
- Jó, most mi legyen? - Dodzsem!
Megy ez! Gyerünk! Megvan!
Gyerünk! Nyomás!
- Nyomás! - Gyerünk!
- Ne már! Hé, Peter! - Állj!
Komolyan állj le!
- Gyerünk! - Ne!
Igen!
Enyém a győzelem!
Nyertem!
- Gratulálok. - Bocsánat!
Kaphatnám ezt?
Köszönöm.
- Nézd! - Oké.
- Nézem. - Oké.
Fura dolog ez a kapcsolat téma.
Előbb tótágast áll minden,
aztán varázslatos módon mindent belep a csillámpor.
És miután leülepszik, folytatódik a tündérmese.
Szeret szabadban lenni, korán kel,
- mindig jó cipője van. - Miről beszélsz?
Mrs. Rothschildról. Szerintem randizhatnának.
Tudod, elvált.
Még tavaly.
Igen, mert apa, aki évek óta nem randizott,
majd hirtelen a szomszéddal fog.
Cseppet illúziónak tűnik.
Azt is illúziónak tartottad, hogy Peterrel járhatnál.
És mi is lett belőle?
Csak egy kis noszogatás kell nekik.
Kitty!
Hagyd békén apát és Mrs. Rothschildot!
Oké? Komolyan.
Lenyírta a sövényét, Lara Jean! Ez egy metafora!
Biztos? Henry kint is maradhat.
Adhatok neki valamit? Egy nagy adag oldalast?
Igen.
- Hozom a számot. - Ügyes vagy!
Sziasztok!
- Helló! - Helló!
Jó napot, Mrs. Rotschild!
Oké, itt van Bobby elérhetősége. Küldjem el sms-ben?
Igen, sőt, beírom a számom a telefonodba.
- Ó, oké. - Oké.
A fickó nagyon ért a kertészethez.
- Segített a mályvarózsával. - Az a kedvencem.
- Tényleg? - Aha.
Kellemesebb, mint az az unalmas azálea.
Pontosan.
Jól van, akkor megyek is.
Örültünk, Mrs. Rotschild!
Trina. Kérlek.
Trina.
- Gyerünk! - Kikísérlek.
Oké.
Valentin-napra szerelmesek lesznek!
Ezt mégis hogy szűrted le egy kertészeti témájú beszélgetésből?
Úgy, hogy apa nem kutyás!
Miattam ne izguljon, uram!
Margot a lakóiért szerette a Belleview-t,
de egyvalakiről sokkal többet beszélt, mint a többiekről.
Ezen nehéz túltenni.
A többségnek.
Az ott kétségkívül egy Song Covey személyesen!
Maga biztos Stormy.
És te meg Lara Jean.
A nővéred küldött, hogy ellenőrizz?
- Önkénteskedem. Hol találom Dorothyt? - Hogy tetszik Margot-nak Skócia?
Szereti a St. Andrewst.
Remélem, nem csak tanul odaát!
Skóciában mindig jól éreztem magam.
Gyakran jártam a Pan Ammel.
Légiutas-kísérő volt?
Légiutas-kísérő?
Micsoda PC sületlenség.
Pan Am-stewardess voltam.
Osztrigát és kaviárt szolgáltunk fel,
és gin-martiniket kevertünk 10 000 m-en.
Égi revülányok voltunk!
Gyere, körbevezetlek.
Nem, szerintem meg kéne várnom Dorothyt.
Dorothy csak azt mondja el,
hol az elsősegélydoboz meg a bingókészlet.
Ha tényleg szeretnéd megismerni ezt a helyet,
kövess!
Oké, megyek!
Ez a kézműves szoba.
És a kötőklub.
Hogy minek klub olyasminek, amit egyedül is lehet csinálni, fel nem foghatom.
A játékszoba.
Keserű vesztesek. Már nem is hagyják, hogy játsszak velük.
Mind kommunista.
Kommunista?
Ez volt a reggeliző, amíg Hilda fel nem fedezte a képességét.
Hallunk ám.
De nem tudtad eleve, mit fogunk mondani?
Íme, Dorothy.
Ő itt a drága Lara Jean barátom.
Az egyik gimis gyakornok.
- Szia! - Jó napot!
Na most, Dorothy,
ő egy különleges lány.
Ugyanazt a gondoskodást nyújtsd neki,
amiben a kiváló Bloody Maryd részesül.
Megnevettetsz.
Mutasd meg, szívem!
Köszönöm.
- Újratöltés. - A zellert is edd meg!
- Bizony. - Kell a rost.
Az nem kell, itt benne vagy.
- Lara Jean Covey. - Igen.
- Én vagyok. - Üdv!
Még egyvalakit várunk.
Azt hittem, csak én jelentkeztem.
Az Adlerből igen, de a Port Smith-ből is jön egy fiatalember...
John Ambrose McClaren.
Szia, Lara Jean!
Szia...
- Jesszus, Lara Jean! - Hozom az elsősegélydobozt.
Jól vagy?
Igen.
Kövesd az ujjamat!
- Ó. - Igen.
Mit csinálsz?
Kizárom az agyrázkódást.
Miből látod?
Felteszek pár kérdést.
Oké.
Tudod, ki vagyok?
Az, akinek szerelmes levelet küldtem.
Igen, az.
Kérem vissza a levelet.
Miért?
Hát, tudod, már jó régen írtam,
és nem feltétlenül emlékszem, hogy mit,
és érdekelne, mennyire kínos helyzetben vagyok.
Jól van, elhozom a levelet, egy feltétellel.
Visszaadod, miután elolvastad.
Kell a bizonyíték, hogy bírt valaki általánosban.
Viccelsz?
Téged mindenki bírt.
Szerintem ez nem igaz.
De még ha az is lenne...
nem mindenki érdekelt.
Oké.
Hogy van a beteg?
Jól van. Zavarban, de jól.
Akkor jó. Nem szeretnék újabb pert.
Kezdhetjük?
Gyere! Ez az. Csak szép óvatosan!
Jól van. Szép lassan!
Oké.
Elhozom, de hozd vissza!
Ez a feltételem. Megegyeztünk?
- Meg. - Oké.
- Kezdhetjük. - Kezdhetjük.
Azt hittem, ha barátom lesz, eszembe se jut majd más fiú.
És mégis, noha teljesen meg voltam őrülve Peterért, de...
a fejemben újra és újra lejátszottam a beszélgetést John Ambrose-zal.
Nem mindenki érdekelt.
Nem akartam belegondolni, mi lehetett volna,
ha általánosban kapja meg azt a levelet, és nem most.
De belegondoltam.
Kérdeznék valamit.
Amikor azokat a leveleket írtad...
ki jött be legjobban?
Biztos volt kedvenced. Tuti nem egyformán tetszettünk.
Az egyik levél biztos kicsit mélyebb volt a többinél.
Ha tényleg őszinte vagyok,
úgy emlékszem, az egyik levél tényleg kicsit mélyebb volt a többinél.
Az enyém volt az. Ugye?
Az enyém.
Ugye?
Biztos nem teszel rá csillámot? Esetleg gyöngyöket?
Nem akarom túlspilázni. Ez az első közös Valentin-napunk...
Az igaz. Ne az legyen, hogy te valami szívből jövőt adsz,
ő meg a drogériában vesz valamit.
Az ciki lenne.
Az nem ér oda időben Margot-hoz.
Még jó, hogy ennek csak az út túloldaláig kell jutnia.
Lapot küldesz Trinának?
Nem én. Apa.
Elfelejtetted, mit beszéltünk a beleavatkozásról?
Ráadásul apa nem az a csillámos típus.
Te se voltál Peter Kavinsky-típus az én csillámom nélkül.
Menj csak! Menj a pitédért!
Te vagy az egyik sikersztorim, lehetnél cseppet segítőkészebb.
Készülj, Lara Jean! Peter tavaly minden szünetben küldött egyet Gennek.
Jól van. Essünk túl rajta!
Úristen!
Nagyon pörgök!
A TIÉD VAGYOK
Hú...
Haver, mennyi spam!
Te jó isten! A felüket nem is ismerem.
A lányfocicsapattól van.
Kellytől?
Igen, ő fej. Bírom.
Szia!
Ne parázz a Kavinsky rajongói klub miatt!
Te fosztottad meg Gent a trónjától erőfeszítés nélkül!
Lehet. De néha szeretném, ha a pasim kicsit...
névtelenebb lenne.
Hát, az érzi a korona súlyát, aki viseli.
Nem kell. Vedd vissza!
Nem, ez már a tiéd.
- De nem kértem. - Pedig a tiéd.
- Állj le! Ez undi! - A tiéd.
Hát, pech. Figyu, arra gondoltam...
Megvagy.
Megvagyok.
A partnerem kerestem.
Gyere!
Hová megyünk?
Meglátod.
Gondoltam, ez a legjobb helyszín, hogy ezt odaadjam,
mert itt kezdődött minden, amikor rám vetetted magad.
Aha.
Gyönyörű!
Feltennéd?
Igen.
Oké...
Na ne!
És itt a kártyád.
Nagyon tetszik.
Még valami.
Oké.
„Mert ha kel a hold, nekem álmokat hoz
Lara Jean küldi felém:
s csillag ha ragyog, már véle vagyok,
Lara Jean szemét lesem én”
Tetszik?
Istenem! Még soha senki nem írt verset nekem.
De komolyan, ez annyira romantikus, hogy...
Te Chris! Miért a műhelyben tartjuk a valentinos Subway-szokásunkat?
A műhely az egyetlen hely, amit ma elviselek a suliban.
Vérzik a fülem a kórusoktól.
Kavinsky rád eresztette őket?
Nem, valami jobbat adott.
Szép! Tud valamit a srác!
Tőlem is kapsz egy kis V-napi ajándékot.
- Chris, de édes... - Tanácsot.
Oké.
Mielőtt túl messzire mész Kavinskyvel, legyél 100%-ig biztos...
- Nem, 1000%-ig biztos... - Hogy ezt akarom. Tudom.
- Hidd el, nem... - Mást akarok mondani.
Szeretném, ha tudnád, hogyan túráztasd a motorodat,
mielőtt bárkit a motorháztető alá engednél.
- Chris, te nem tudsz kacsintani. Hagyd! - Csak mondom!
- Lényeg, hogy tudj gondoskodni magadról! - Jó, értem! Köszi.
Helló!
Tényleg nincs más oka, hogy ma a műhelyben akartál enni?
Szeretjük a fűrészpor illatát. Nem bűn.
Én megyek.
Szerintem ez a tiéd.
Köszi.
Úristen!
Fogd be!
- John Ambrose, jó újra látni! - Üdv, Mrs. Glick!
Szia, John!
A mai nap jó móka lesz. Izgalmas feladatot kaptok.
Közeledik az éves Belleview kerti partink.
A tavalyit elmosta az eső, ezért úgy döntöttünk, bent tartjuk.
Idebent lesz a kerti parti?
Aha. Kiteszünk pár páfrányt, sajtos tálat.
Talán díszlámpákat. Jó lesz.
De ki kell pakolnotok ezt a helyiséget.
- Lomtár lett belőle. - Hűha!
Mi ez?
Mr. Sawoski sikertelen kertészkísérlete, és a magányosan elhunyt lakók tárgyai.
Amikért nem jöttek rokonok.
Két kupacot kérek. Szemét és adomány.
A kerti parti hallatán art déco eleganciát képzeltem el.
Nem cserepes virágokat és sajttálat.
Ja. Elég lehangoló.
Igen.
Ezt nézd!
Régi szerelmes levelek valakitől Olaszországból.
Küldött neki magáról egy fotót, rajta egy üzenettel!
„Drága Linda!”
Személyesnek tűnik. Kicsit fura érzés olvasni.
Elolvasod inkább ezt?
Ne feledd, csak kölcsönbe.
Rendben.
„Kedves John Ambrose!
Emlékszel a halloweenre Matt Kaplanék pajtájában?
Hetekig terveztem a jelmezem. Nagyon izgatott voltam!
Senkinek se mondtam, minek öltözöm.
Aztán odaértem.
Mintha engem kivéve mindenki megkapta volna a fülest,
hogy már senki sem öltözik ki halloweenre.
Nagyon bénán éreztem magam.
Kilógtam a társaságból.
Aztán jöttél te, kaszinótojásként.
És rájöttem, hogy talán menőn vagyok béna.
És akkor már tudtam.
Tetőtől a piros tornacipőm talpáig biztos voltam benne.
Szeretlek, John Ambrose. Nagyon szeretlek.
Miért, ó, miért kell elköltöznöd?
Talán egy nap újra találkozunk, és sosem tudod meg, mit éreztem.
De én tudni fogom.
Mindig tudni fogom, hogy egyszer régen
a tiéd volt a szívem.”
Nem hiszem el, hogy ilyet írtam!
Nem hiszem el, hogy elolvasta!
Nem hiszem el, hogy tudja, hogy elolvastam, amit írtam és ő olvasott!
Lara Jean! Jól vagy?
Nem tudom.
Gyere a szobámba!
Ilyen arckifejezéssel egy nőnek sem szabadna mutatkoznia.
„Talán egy nap újra találkozunk.
Mindig tudni fogom, hogy egyszer régen
a tiéd volt a szívem.
Szeretettel, Lara Jean.”
Miért?
- Miért írtam hülye szerelmes leveleket? - Szerintem izgalmas!
Megjósoltad, hogy újra találkoztok. És tessék!
Van barátom.
És? Nekem szinte minden kapcsolatom átfedte egymást.
De ez más. Peterrel megfogadtuk, hogy nem törjük össze egymás szívét.
Drágám, mindig összetöröd valakiét, különben a tiéd törik össze.
Nem lehet valahogy sértetlenül kiszállnunk?
Ha jól csinálod, nem.
Ideje meginnunk valamit.
Stormy!
- Tizenhat éves vagyok. - Ahogy érzed.
Több jut nekem.
Kapsz üdítőt.
Fiatal koromban 18 éves kortól lehetett inni,
és ahhoz közel vagy.
Akkortájt ismertem meg az első férjem.
- Hogy találkoztak? - A szomszédunk volt.
És dalszerző.
Emlékszem, hogy ülök a nappaliban, és hallgatom, ahogy énekel.
Aztán egy nap rájöttem,
hogy a dal rólam szól.
Ha egy férfi dalt ír neked,
akkor biztos lehetsz benne, hogy odavan érted.
És ha verset ír?
Igen, persze, ugyanaz. A vers is dal, csak zene nélkül.
Peter Valentin-napra nagyon szép verset írt nekem.
Biztos fejből tudod.
„Mert ha kel a hold, nekem álmokat hoz
Lara Jean küldi felém:
s csillag ha ragyog...”
„...már véle vagyok,
Annácska szemét lesem én.”
Honnan...
A fiatalembernek nagyon jó ízlése van, ezt elismerem.
De sajnálattal közlöm, hogy ezt a konkrét verset...
Edgar Allan Poe írta.
Biztos nem kérsz egy italt?
Rajt!
Hé, ne már! Mi volt ez?
- Gyerünk, nem állok le! - Ezt az Instára!
Szia, anya!
Ezt az igazi Instámra.
Tejszínhabcsoda.
A titkos hozzávaló...
- A tejszínhab? - Ezért...
Aha, szerintem...
- Mi? - Bizony.
Oké...
Na mindegy, kérsz az utolsó jégkrémszendvicsből?
Kösz.
Haver! Folyton ez van!
- Nem bírod a pohárpöckölést? - Soha!
Ne a játékost, a játékot utáld!
A játékot utálom.
Na jó. Ki vele!
Jólesne egy szünet, amikor nem görbedek bele a barátnőlétbe.
Mit művel veled?
Nem úgy!
Mentálisan!
- Jó. Folytasd! - Például most.
Itt ülünk, és jégkrémet eszünk együtt. Ami tök jó.
De ha most Peterrel ennék jégkrémet,
akkor azon agyalnék,
hogy vajon mással is jégkrémezett-e már.
És ha igen, akkor Gennel?
Vajon Peter prűdnek tart, ha csak jégkrémezni akarok vele?
Vagy lehet, hogy én szeretnék többet a közös jégkrémezésnél.
És ezekre a kérdésekre az a válasz...
hogy nem tudom.
Ez zajlik egy lány fejében?
- Ennek a lánynak igen. - Jó, hogy nem vagyok a helyedben!
És ez nem a te jégkrémed.
Úgyhogy vegyél vissza!
Hallod, Lucas?
- Emlékszel John Ambrose McClarenre? - Igen. Persze.
Bolondultam érte ötödikben.
Érte, meg Michael B. Jordanért a Creedben.
Én hatodikban bolondultam érte.
Velem gyakornok a Belleview-ban.
Nem mintha bármit jelentene.
Teljesen boldog vagyok Peterrel.
Csak amiről beszéltem, hogy túlgondolok dolgokat...
Ha John Ambrose-zal vagyok, akkor nem.
Feloldódom.
De biztos azért, mert csak barátok vagyunk, ugye?
Mázlista vagy, LJ.
- Miért? - Vannak lehetőségeid.
A suliban van úgy két meleg srác.
Bocsánat.
A saját problémáimon töprengek, és az...
eszembe se jut, hogy te mit élsz át.
Figyu!
A giminek előbb vége lesz, mint hinnénk, és belépünk a való világba,
ahol sorban állnak majd érted a pasik.
Mitől vagy olyan biztos benne?
Amíg heterónak hittelek...
első voltam a sorban.
Nagyon szép beszédet tartottál, hogy kaphass még egy harapást!
PETER: JÓL VAGY? LELÉPJÜNK INNEN?
OK
Hé, ti egymásnak írogattok, mikor ott áll hat méterre?
Hali!
Menjünk?
Oké.
Szia, Lucas!
Jó éjt nektek!
Igen!
- Azt hittem, barátok vagytok. - Nem.
Ne bámuljatok!
- Tűnés! - Szia, LJ!
Hé...
Jól vagy?
Kicsit csendes voltál ma este.
Kérdezhetek valamit?
Igen. Persze.
A versről, amit nekem írtál.
Nem mondtam, hogy én...
írtam.
Bocsánat. Annyira boldognak tűntél,
amikor felolvastam neked, hogy azt kívántam, bár én írtam volna,
és bár képes lennék ilyesmit írni neked....
De te vagy az író.
Haragszol?
Nem.
Nagyon tetszik.
Az jó, mert hiába nem én írtam,
akkor is így érzek irántad.
Szépséges Lara Jean.
Hűha!
Nagyon ért ehhez.
Hogy ért hozzá ennyire?
És ez miért megy neki ilyen könnyen?
Szerinted?
Tudod, mihez ért még nagyon?
Most nem akarok szexelni veled.
Semmi baj. Nem...
Nem akartam most szexelni veled.
- Csak... muszáj volt kimondanom. - Oké.
Ha esetleg...
Bízz bennem kicsit, Covey! Nem akarlak sürgetni.
Főleg nem a kocsiban, a házatok előtt.
- Úgy érzed, sürgetlek? - Nem...
- Csak... - Emlékszel,
amikor Peter és én az emeleten voltunk a tavalyi érettségi bulin?
Nem, csak...
Gennel sokat csináltátok, ugye?
Talán inkább ne...
beszéljünk Genről.
Nem Genről van szó.
Hiányzik a szex?
Hagyott űrt az életedben?
Hagyott-e űrt? Nem.
Nem.
Nem, dehogyis.
Oké, fogd fel így!
Te már voltál bázisugrani.
Én még sohasem,
és ezért nyilván megkérdeznélek róla, ha esetleg...
szeretnék... én is.
Ígérem, ha valaha is úgy döntesz, hogy ugranál...
én nagyon szívesen megyek veled.
Komoly döntés...
leugrani egy szikláról...
ne feledd!
Igen.
Oké.
Elkísérlek az ajtóig.
- Oké. - Oké.
Na, mindenki elhelyezkedett?
Mindenki megvan?
- Igen. - Jól van.
Nagyon komoly a heti fődíj.
Egy egész korong érlelt gouda
amit Mrs. Glick fiától kaptunk, köszönjük szépen.
Húzzunk már!
Oké. Rendben.
Az első szám a...
B-4.
Nem felejtettem el, hogy nálad maradt a levelem.
O-62.
Nem kapod vissza, John Ambrose. Túl ciki.
B-11.
Cikit akarsz?
Próbálj dadogva átesni hatodikban Shakespeare-en!
Arra nem emlékszem.
N-32.
G-48.
Jó, de ha dadogtál is kicsit, akkor is kapós voltál.
A pizsipartikon a csajok mindig Petert vagy Johnt választották.
G-60!
Igen, éppen ez az.
A csajok úgy tettek, mintha bírnának, mert Peter barátja voltam.
I-24.
Emlékszel a hatodikos bálra?
Nem hittem el, hogy Sabrina Fox velem akar menni.
Nem hittem el.
Aztán egész este Peterrel próbált táncolni.
Még a lassú számok alatt is, amikor nem tehettem úgy,
hogy csoportban táncolunk.
Hé!
Ne csevegjetek!
A számokat mondjátok!
I-25.
Alig vártam, hogy elérjem a kort,
amikor nem kell élveznem a pohárpöckölést.
Igen, szerinted miért önkénteskedünk itt mindketten,
és lógunk idős emberekkel szombaton?
N-40.
Bénák vagyunk?
Talán egy kicsit. I-30.
De menőn bénák.
Abszolút menőn bénák.
- Igen. - Viccelsz?
B-2?
Bingóm van!
Beszoptad!
Jó ég!
Ha már szóba jött Peter Kavinsky,
kérte, hogy adjam át az üdvözletét.
Csúcs.
- Kapcsolatban maradtatok. - Nos, igen.
Még mindig olyan, mint általánosban?
Ez mit jelent?
Úgy értem... Oké, például a bulikban mindig
elvette az utolsó szelet pizzát.
És ha kérdőre vontad érte,
azt felelte: „Sportoló vagyok.”
Például egyszer, amikor szülinapom volt,
és csodás mogyoróvajas-csokis muffint sütöttél nekem, emlékszel?
Annyira jó!
Abból is elvette az utolsót.
De sosem haragudtunk rá, mert annyira...
Peter Kavinsky, tudod?
Igen. Tudom.
- És... - Még Gennel jár?
Nyilván, ha kapcsolatban vagy vele.
Gennel már nem igazán vagyunk barátok, és szakítottak Peterrel.
Érthető. A gimiben amúgy sem marad együtt senki.
Igen. És ha már itt tartunk,
el kell mondanom...
Micsoda csodás csapat vagytok!
De ez nem jó.
A bingós holmi az alagsorba megy. Ki kell pakolni a kerti partihoz.
Megyek szilvás daiquirit keverni.
- Dorothy! - Dorothy?
Tudtad, hogy van alagsor?
Azta!
Te jó ég!
Itt egy Mozart-mellszobor.
Imádom az új albumát!
Hé!
Nézd!
Hagyjuk a hülye kerti partit és a páfrányokat, hisz...
Szerintem adjuk meg nekik, amire vágynak!
Alkalmat, hogy kiöltözzenek és táncoljanak, mint régen.
Igen?
Rendezzünk újra Csillagbált!
Őrület, hogy az emberek szerint az öregek csak bingózni szeretnének!
Igen, abszolút.
Remek ötlet.
Király.
Bár...
az igazat megvallva szerintem az öregek imádnak bingózni valamiért.
Igen.
Tudod, mi jut eszembe erről?
Az időkapszula.
Emlékszel, amikor elástuk?
Igen, az egyik faházas pizzázásunkkor.
A pizzázások.
Mindig remekül éreztük magunkat abban a faházban.
Az együttlét.
Az olvasás.
El kell mondanom valamit.
Mi az?
Lebontják a faházat.
Miért?
Robertsonék elköltöznek,
és az új párnak nincs gyereke, szóval...
Az időkapszula.
Ássuk ki!
Fosszuk meg a felfedezéstől a jövő nemzedékeit?
A jövő nemzedékeit lefoglalja majd az erdőirtás.
A túlzsúfolt városok.
Addigra biztos úgyis víz alatt laknak majd, nem?
De nekünk élmény lehetne.
Mit gondolsz?
Igen, jó ötlet. Hívjuk el azokat is, akik ott voltak, amikor elástuk!
Igen.
Jó, persze. Mindenkit meghívhatunk.
Jó lenne.
Én hozom a pizzát.
Te süthetnél olyan...
mogyoróvajas-csokis muffint.
A polip légzőrendszerét az teszi egyedülállóvá,
hogy nem egy, hanem három szíve van.
Ha bemetszitek a szeme alatt,
láthatjátok a kopoltyúszívet.
A polip puhatestű, és majd láthatunk is egyet,
amikor jövő héten elmegyünk a Portlandi Akváriumba.
Oké, add ide! Majd én.
Mit csinálsz pénteken? Ráérsz?
Nem tudom.
Miért?
Emlékszel az időkapszulára, amit általánosban ástunk el?
Kiáshatnánk.
Mi ketten?
Nem, a többiekkel, akikkel elástuk.
Gennel?
Nem. Gent nem hívom. Ő posztolta rólunk azt a videót.
Nem tudjunk biztosan, hogy ő volt, nem?
Szerintem akkor se jönne, ha hívnánk, szóval...
Ott lennék én, te, Chris,
Trevor és John Ambrose.
Szóval válaszoltál neki.
Vicces sztori.
Együtt önkénteskedünk a Belleview-ban.
- Na ne! - De.
Komolyan?
Te kérted, hogy menjen veled?
Nem, nem is írtam vissza neki.
Húha, Covey, ahhoz képest, hogy még nem volt fiúd,
nagyon be tudsz kavarni náluk.
Tessék?
Időkapszula. Jó, legyen! Miért is ne?
Nem tudhatjuk, mit találunk.
Klassz.
Figyelj!
- Ne! Légyszi... - Nézd!
Jézusom!
Csokis-mogyoróvajas muffin?
Peter a sós karamellásat szereti.
ELKELT
Lara Jean!
Szia!
Két szalámis pizza. Elég lesz, nem?
Nocsak, Johnny McClaren személyesen!
Peter Kavinsky!
Szevasz!
- Örömmel látlak. - Én is.
- Hogy vagy? - Jól. Pizza?
- Milyen? - Szalámis. Két szalámis.
Az a biztos.
Amíg nem láttam őket egymás mellett, nem fogtam fel,
milyen irtózatosan rossz ötlet volt ez.
Csá! Rendeltetek pizzát?
Úristen, de éhes vagyok!
- John! - Aha.
- Eljöttél! - El.
Azta, haver!
Ezer éve!
Na igen, LJ-vel találtuk ki, szóval...
- Jó, hogy jöttél! - Már csak Christ várjuk.
- Az én meghívóm nyilván elveszett. - Úristen!
Gen és Peter! Mint régen!
Akkor ásunk vagy mi lesz?
Miért a folyó felől jössz?
Csak elástam egy hullát.
Most te jössz.
- Hé, oké, nyugi, Chris! - Ezt elveszem.
- Köszönöm! - Nincs mit.
Az én lapátom. Nem adom a kezedbe.
- Ti emlékeztek, hová ástuk? - Segítsek?
Nem kell, köszi.
Valahol itt?
- Nem is így kell muffint enni. - Nézzétek! Alulról eszi!
Mert a végére tartogatja a legjobb részt.
Úgy is kell.
Hé! Miért nem engem kértél, hogy hozzak pizzát?
Na jó, bontsuk ki ezt a kacatot!
Kezdjük szerény személyemmel!
- Ezt ki tette bele? - Én. Csak egy karkötő.
Nem csak egy sima karkötő.
Az a madzag volt számodra a legértékesebb dolog.
Lehet.
Baseball-labda.
- Gondolom, te voltál. - Igen.
- Hazafutást ütöttem a Claremont Parkban. - Emlékszem!
Kirohantál és megcsókoltál anyukád előtt. Emlékszel?
Nem. Nem emlékszem.
Jól van. Igen, az én voltam!
Igen, a Linkin Park-koncert a Crystal Ballroomban.
- Linkin Park? Kocka! - Mi?
A Linkin Park király!
Emlékszel, McClaren? Ekkor hódoltál be a divatnak,
- és mindennap ezt viselted. - Úristen!
Hé, Lara Jean, nem azért volt Seahawks pólód, hogy imponálj Johnnak?
- Nem. - Ha igen, az aranyos.
Hé, McClaren, emlékszel, hogy dadogtál?
Csak mert látom, már elmúlt.
Kösz, haver, rendes tőled.
A beszédterapeutám biztosan örülne, ha tudná, hogy sikerrel járt a módszere.
Már semmi gond.
Ez a jövőbeli Chrisnek szól.
Az én vagyok.
Zseni volt,
zseni maradt.
Hát nem tudom, egy zseni ismerné a pénz időértékét.
Hogy egy 20 dolláros bankjegy kevesebbet ér most, mint hat éve.
- Most megfogtál. - Tudom. Kösz.
Te vagy az utolsó. Mi az?
- Hát, üres. - Lehetetlen. Mindenki beletett valamit.
Hát, nem tudom, mit mondjak, mert nincs benne semmi.
Kéri valaki az utolsó szeletet?
Késő.
- Mi van? - Kezdünk zsúfoltan lenni.
Igen, én megyek.
Segíthetek összepakolni.
- Majd én. - Haver!
Nem kell. Hisz hozzájárultam a szeméthez. Nem gáz...
Nem, szerintem én is tudok segíteni a barátnőmnek elpakolni.
Azért köszi.
Lemegyek. Leadogatod?
Oké.
Holnap találkozunk.
Igen.
Miért nem mondtad McClarennek, hogy együtt vagyunk?
Akartam. Próbáltam. Nem volt rá alkalom.
Flörtöléskor nem szokott.
Nem is flörtöltünk.
Ha legközelebb pizzát szeretnél, szólj és hozok.
Miért akadt be a pizza neked?
Nem a pizzáról van szó.
Ha ő hozza a pizzát, akkor a ti bulitoknak tűnik.
Olyasmi volt.
Ilyet nem lehet, Lara Jean.
- Úgy nem, ha van pasid. Rosszul fest. - Tényleg!
Az is, ha meghívod az exed a barátnőd bulijába.
Nem hívtam meg! Hivatalosan nem.
- Lehet, hogy említettem. - Igen? Mikor?
Nem tudom.
Mit számít? Te szervezted le a pizzát.
- Ez nem vezet sehová. - Na ja, nem így kéne lennie.
- Akkor hogy kéne? - Nem tudom, de nem így.
Most szakítani akarsz?
Mi van? Nem! Miért mondod ezt?
Nem tudom.
Ezért nem mondtad Johnnak? Hogy nyitva maradjon a lehetőség?
Nem, egyáltalán nem ezért.
Jó. Mióta rendesen járunk, nem tudom, hogyan viselkedjek.
- Nem olvastam a barátnőkézikönyvet. - Barátnőkézikönyv? Az mi?
Apróságok. Emlékszem, Gen kiöltözött a meccseidre.
- Nekem is ki kéne? - Nem csak Gen.
Minden barátnő kiöltözik.
Oké, szóval szeretnéd?
Nem, ha te nem akarod.
Jó lenne, mutatná, hogy fontos neked.
Olyan, mint szerenádot küldeni Valentin-napon?
Úgy éreztem, az nem a te stílusod.
Nem is a stílusom.
Oké, szóval...
Gyere ide!
Többé ne veszekedjünk, jó?
Jó.
Ezt majd én.
Erre.
Nagyon értesz hozzá, hogy suttyomban hallgass.
Szólnom kellett volna, hogy járok Peterrel.
Semmi baj.
Lara Jean...
Csak kínosan éreztem magam.
Félreértettem a helyzetet.
Tökre az én hibám.
Sajnálom.
Ha már úgyis őszinték vagyunk
a dolgokat illetően,
az, hogy John Ambrose-nak hívsz...
Mindenki úgy hív.
Tudom.
Miattad.
Hogy?
Hatodik előtt mindenki Johnnak hívott.
Aztán te John Ambrose-nak szólítottál.
Azt mondtad, menő, hogy mindkét keresztnevünket használjuk.
Nem akartalak kijavítani.
Tetszett, hogy van bennünk valami közös.
Másokat is megkértem, hogy hívjanak John Ambrose-nak.
Hű!
Nem tudom, mit mondjak.
Nincs harag, John...
Ambrose?
Sosem volt harag.
Lara...
Jean.
ÁLAADÁS
Idén főzünk kelbimbót?
Tavaly se evett belőle senki.
Kitty szerint az álaadás amúgy is a krumpliról szól.
Oké. Akkor megvagyunk.
Ha belegondolok, mégis veszek kelbimbót.
- Szia! - Mi újság!
Hát tudod...
- Csak a... - Hadd nézzem!
- Igen, ez jó. - Igen, nagyon finom.
Még sosem láttam, amikor apának bejön valaki.
Erre most ott állt,
idegesen nevetgélve, zsebre tett kézzel.
Egy kicsit... reménytelennek tűnik.
- Üdv! - Szia!
Kelbimbóért jöttem, csak elterelődött a figyelmem.
- Értem. - Az...
- Álaadásra. - Álaadásra.
Olyan, mint a sima hálaadás, csak márciusban. Családi hagyomány.
Úristen, nagyon jó!
Eljöhetne.
Igen.
Nem akarok én...
Nem akarsz novemberig várni a pulykára.
Ugye? Eljössz?
- Jó, megyek. - Oké.
Majd megírom az infiket.
Oké.
- Senki se mond ilyet. - Jó szöveg.
- Örülök, hogy jön. - Én is.
De valamit el kell mondanom.
A lap, amit apa küldött magának Valentin-napra...
Az Kitty volt.
Várj, azt állítod, hogy az üdvözlőlapot,
amire Mrs. Rotschild volt írva csillámmal...
nem apád küldte?
Hú, micsoda fordulat!
Pillanat, vett apa kelbimbót?
Nem vett kelbimbót.
Oké.
Apa!
Mi az?
- Hozz még! Nem elég. - Oké.
Oké.
Ezt szeretem.
Jól van.
Valami gond van a zöldbabbal?
Csak egy picit Covey-talan.
Nem? Az asztalon minden más úgy néz ki,
akár anyám gasztromagazinjaiban is lehetne.
- Kiszúrta. - Jó szeme van.
A kis butaságunk, mindig veszek zöldbabot.
Nem, szimbolikus. Anyának van.
Ez úgy hangzik, mintha története is lenne. Van neki?
Egyetemista koromban meghívtak egy hálaadási buliba egy koliszobában.
Az volt benne a fura, hogy március közepén volt,
és az általam valaha látott legmenőbb lány rendezte.
Evie, az anyukájuk.
Úgy gondolta, igazságtalan, hogy az év két legjobb ünnepe
év végén van, pont egymás után,
és kicsit szétteríthetnénk a szeretetet, és tarthatnánk batyus bulit márciusban.
És arra az alkalomra, ahová mindenki hazulról hozott kaját,
apa vitt egy konzerv...
- zöldbabot. - Zöldbabot.
Igen.
Anya egész este gúnyolta érte.
De annyira, hogy azt hittem, haragszik.
Utána a szobatársa elmondta, hogy ő így flörtöl.
Ugye? Ezért cukkol.
Nem!
Ez egy nagyon kedves hagyomány.
- Köszi, hogy elmondtátok. - Igen, köszi.
Ja, és van még egy hagyomány!
Az újoncoknak meg kell enniük a babot.
- Szerintem nem szükséges. - Nagyon is az.
Anya veled etette meg, Margot Josh-sal, szóval...
Hát akkor... Úgy tűnik, ez kőbe van vésve.
Oké.
Fenékig.
Sebaj. Szeretem a konzervkaját.
Annyira jellemző.
Eve-re.
Evie-re.
Na?
Finom?
Hát, meg lehet enni.
- Ugye? - Így is van.
Az áfonyaszószt, légyszi.
Felvágom a pulykát. Megfogod, szívem?
- Igen, persze. -Oké.
Oké, lássuk csak!
- Apa, erre nincs szükség. - Nem először csinálod, mi?
Lehet, hogy hibáztam párszor ebben a barátnős dologban.
De ma nem.
Ez az utolsó fájt!
LJ! Jól nézel ki! Peternek tetszeni fog!
Helló!
Mi az?
Nem tudom, hogy mondjam el.
Csak mondd!
Láttam Petert Gennel.
Úgy tűnt, jól elvannak.
Jól? Mennyire jól?
Szia!
Gennel voltál ma?
Igen.
Na tessék.
Figyu, feldúlt volt, mert valami gond van a szüleivel,
és beszélni akart valakivel, aki megérti.
- Ennyi. - Ennyi?
Kavinsky! Gyere!
Peter, ez nagyon sok.
Azt bizonyítja ezzel, hogy akármi van veled,
ha szólít, te szaladsz hozzá.
És ha éles a helyzet, te őt választod. Mindig őt választod.
Ez baromság.
Téged választalak.
Amikor tényleg kellett, téged választottalak.
Tényleg kellett? Ez mégis mit jelent?
Levideózott. Megmondtam neki, hogy ha megint bánt téged, vége.
- Szóval tudtad? - Igen, Lara Jean...
- Letagadtad. - Mert máris annyira rosszban vagytok.
Én nem... Csak próbáltam...
Megóvni őt. Mint mindig.
Téged.
- Peter! - Covey!
Komolyan. Gyerünk!
Bocs, LJ, de tényleg.
Kérlek, beszéljük meg később!
Honnan tudta?
- Mit? - Aznap este.
Azt mondtam, lefekszem. Gen pontosan tudta, hol vagy. Honnan?
Rá vártál a jakuzziban, ugye?
Peter!
Te és én akkor még nem voltunk igaziból együtt.
És ezért videózott le.
Ha nem jöttem volna le utánad,
Gennel lennél együtt, és mi ketten sosem jövünk össze.
Talán így kéne lennie.
Ne mondd ezt! Nem így gondolod.
Menj!
- Ne csináld, Covey! - Menj!
Nem, megígértük, hogy nem törjük össze egymás szívét.
Mindketten ígértünk dolgokat, amiket nem tudunk betartani.
Jó.
Hiányzol, anya.
Bár megmondhatnád, mit tegyek!
Háromnegyed nyolc!
Tudom.
Oké.
Sohasem ismertelek meg
Próbálkoztam, tényleg
Vak voltam
Kábultam
Én hittem a dologban De csak magam áltattam
Utólag világos
Az ügyvédnőm kérdi Hogy szedtem őt össze
Azt feleltem, fiatalon Belezúgunk rossz emberbe
SZÍVSZAKADÁS
Van, hogy tévedés Jól van így, semmi vész
Szerelemnek hiheted Pedig közben szenvedés
Van, hogy tévedés Jól van így, semmi vész
Különben még jobban fájna
Ez a mese tanulsága, nézd
Tíz perc múlva sorakozó,
indulunk a Portlandi Akváriumba.
Hozzátok a feladatlapokat,
a kilépőtöket, és ne feledkezzetek el a társatokról!
Van, hogy tévedés Jól van így, semmi vész
Szerelemnek hiheted Pedig közben szenvedés
Van, hogy tévedés Jól van így, semmi vész
Különben még jobban fájna
Ez a mese tanulsága, nézd
Állítólag jobb Szerelmet veszteni
Mint egyáltalán nem szeretni
Lehet, hogy ez nagy kamu
De el akartam mondani
Kéred vissza?
Igen.
Persze.
- Nem megy. - Segítek.
Azt hittem, ha Peterrel járnék,
bármin túljutnánk együtt.
Tévedtem. Nem tudom, hogy ez akkor nem is igazi szerelem volt-e,
vagy csak nem álltunk rá készen.
De nem voltunk őszinték egymással.
És én sem magammal.
TALÁLKOZUNK A FAHÁZNÁL?
Szia!
Szia.
Biztos tudod, hogy szakítottunk Peterrel.
Ja, hallottam valamit.
Részben azért, mert amikor velem volt,
mindig azt hittem, hogy rád gondol.
És hogy sosem leszek elég jó.
Elhittem, hogy sose teszi túl magát rajtad.
Aztán rájöttem,
hogy aki nem teszi túl magát rajtad...
az én vagyok.
Talán nem is emlékszel rá, de...
azért tettem ezt a kapszulába, mert ez a barátságkarkötőnk.
Óriásit tévedsz Peterrel kapcsolatban.
Megőrül érted.
Ő maga mondja.
Nem azért szoktam hívni, hogy téged bántsalak.
Csak...
A szüleim épp szétmennek,
és nagyon zavaros minden.
Ezt Peter is átélte. Tudod?
Azért dugtam el oda,
mert nem akartam, hogy tudd, hogy ugyanazt tettem bele.
A nagymamámtól tanultam egy koreai szót: csong.
Kapcsolat két ember között, melyet nem lehet elszakítani.
Hiába fordul a szeretet gyűlöletbe, mégis gyengédséggel gondolunk a másikra.
Gen és köztem csong van.
Részben mindig kötődni fogunk a másikhoz.
Ha tovább akarok lépni,
nem szabad hibáztatnom Petert, hogy közte és Gen közt is van.
JOHN AMBROSE: SZIA
HALI!
KÉSZEN ÁLLOK A HOLNAPI CSILLAGBÁLRA!
Hát itt vagy! Gyere be, édes!
Csodásan néz ki.
- Te viszont nem állsz készen a bálra. - Hát, én csak önkénteskedem.
Fura lenne, ha kiöltöznék.
Nos, hát...
akkor erre nem lesz szükséged.
Milyen kár, hogy nem akarsz kiöltözni.
Mert ez...
nagyon jól állna rajtad.
De hát ez van.
Stormy!
Kérem a ruhát.
Hogy nézek ki?
Úgy nézel ki,
hogy az már-már törvénytelen.
Hű!
Szia!
Csodásan nézel ki.
Köszi.
Örülök, hogy kiöltöztem végül.
Én is.
- Apámé. Igen. - Nagyszerű.
Mehetünk?
- Igen. - Jó.
„Apámé”?
Gyertek ki az asztal mögül és érezzétek jól magatokat!
Ők mind képesek puncsot tölteni maguknak!
Elvileg dolgozunk.
Beszéld már rá!
Gyerünk! Kérd fel egy táncra!
Mire vársz?
Úgy tűnik, azt szeretnék, ha táncolnánk.
Ha már itt dolgozunk, teljesítsük, amit szeretnének!
Végre táncolunk.
El akartalak hívni a hatodikos bálba.
Bizony.
El is mentem hozzátok.
Szedtem egy csomó ágat,
és kiraktam belőlük a B-Á-L szót,
a végén egy kis kérdőjellel. Igen. Az ablakod alatt.
Aztán hazajött apukád.
Szerintem azt...
Igen, szerintem azt hitte, hogy a kertet takarítom.
Adott tíz dolcsit,
én meg rettentően izgultam.
Úgyhogy hazamentem.
Ezt nem hiszem el.
Bizony.
Ami azt illeti, most már elég kínos.
Nem is kellett volna elmondanom...
Tudom, hogy Kavinskyvel jársz.
Ő és én...
Ó!
Jól vagy?
Levegőzzünk egyet!
- Oké. - Jól van.
Hű!
Gyere!
Egek, hihetetlen, hogy ilyenkor havazik.
Valószínűleg...
elolvad reggelre.
De...
Oké!
- Oké! - Nem!
- Tudod, mi lesz ebből, ugye? - Ne!
Mit csinálsz?
Hóangyalt!
Fázol?
- Igen, megfagyok. - Oké.
Gyerünk!
Peter.
Sajnálom.
Lara Jean!
Jól vagy, szívem?
Csókolóztunk.
De én...
azt akartam, hogy valaki más legyen.
Most úgy érzem, mindent tönkretettem.
Dehogy.
Túl szigorú vagy magaddal.
Néha a rossz férfit kell megcsókolnod,
hogy tudd, mi a helyes.
Én azt tettem. Többször, mint azt egy hölgynek elismerni illik.
És ha túl késő? Hisz Peter és én szakítottunk.
Na és? Kössétek össze!
Ha ezt akarod.
És ha ő nem?
Ha ő mit nem?
Nem akar.
Nos...
az borzasztóan fájni fog.
Igen.
Oké. Stormy?
Visszahozhatom holnap a ruhát?
Nem.
Mert a tiéd.
Köszönöm.
Mennem kell.
Menj!
Peter!
Azt mondtad, nem szeretsz hóban vezetni, ugye?
Törd össze a szívem, Covey!
Törd a szívem ezer darabra!
Tégy, amit akarsz!
Szeretlek.
Én is szeretlek.
Amikor lámpást gyújtunk, és a magasba engedjük,
kívánni szokás valamit.
Azt hittem, arra az ígéretre vágyom, hogy Peterrel sohasem bántjuk egymást.
Olyasmit kívántam, ami nem létezik.
Örök boldogságra vágytam.
De most már tudom, hogy nem félig átélt szerelemre vágyom.
Az egészet akarom, és ahhoz az egészet kockáztatni kell.
Ha elölről kezdhetném, se változtatnék semmin.
Mert mindaz, ami történt, vezetett ide minket.
Ez a mi történetünk.
És még mindig az elején vagyunk.
A feliratot fordította: Marik Gábor