‎A venit la mine ‎Și m-a întrebat dacă vreau să dansăm
‎Părea drăguț ‎Așa că i-am zis că putem să încercăm
‎Nu știam ce să fac, să gândesc
‎Așa că i-am șoptit: „Te iubesc”
‎El a zis că mă iubește și el ‎Apoi m-a sărutat
‎Apoi m-a rugat să-i fiu mireasă
‎Pe vecie să-i fiu aleasă
‎Mai să plâng de fericire, nici că-mi pasă ‎Apoi m-a sărutat
‎Aventurile unei bone?
‎Pe bune, Lara Jean?
‎Nu-i momentul să te visezi ‎într-un film din anii '80.
‎Doar că azi e diferit, ‎pentru că nu e fantezie.
‎Asta e viața mea.
‎Nu-ți par diferită?
‎Nu.
‎Nu văd.
‎În ce fel?
‎Arăt ca cineva care are un iubit.
‎Arăți de parcă va ajunge aici în curând, ‎iar tu nu ești gata.
‎Ți-ai făcut duș?
‎Ieși afară!
‎Mă duc să fac duș.
‎Oamenii spun că poveștile nu sunt reale. ‎Dar uneori există...
‎fericire până la adânci bătrâneți.
‎De când citesc romane de dragoste, ‎la asta mă gândesc.
‎La prima mea întâlnire.
‎Cum arăt?
‎Perfect.
‎Fantastic, scumpo.
‎Bine.
‎Bună.
‎Ce mai faci?
‎- Nu mare lucru. ‎- Nu? Ți-am luat ceva.
‎- Mulțumesc. ‎- Bună, Kitty!
‎- Pentru tine. ‎- Gerbera, preferata mea!
‎- Dr. Covey. ‎- Ce restaurant ai ales? Știu unele bune.
‎Tată? Pune-le în apă. Pleacă.
‎Zi cu voce tare! Ora 23:00?
‎Ora 23:00.
‎Distracție plăcută!
‎Dar nu prea plăcută.
‎Pa!
‎N-am mai fost la Cardona's.
‎E un local bun.
‎- Sunt încântată. ‎- Da?
‎E bine. Da!
‎- Cred că-ți va plăcea. ‎- Vai! E așa de frumos!
‎- Pentru ‎signorina. ‎- Mulțumesc.
‎- Și pentru ‎signor. ‎- Grazie.
‎Au meniuri mari aici.
‎Așa e la restaurantele elegante. Se știe.
‎E un restaurant cu două furculițe.
‎Ți-o dau pe a doua ‎dacă îți cade prima furculiță jos.
‎Nu e adevărat.
‎- Ba da. ‎- Nu e.
‎- Uite! Gata? ‎- Nu!
‎Termină! E stânjenitor.
‎- Ce-i asta? ‎- Nu...
‎Peter.
‎Bine că am rezerva.
‎E prima mea întâlnire.
‎N-am mai fost iubita nimănui.
‎Sper să mă descurc.
‎Hei! Dă-mi cheile.
‎- Nu, chiar vrei să conduci? ‎- Șofez bine acum!
‎Mă tem să conduc pe zăpadă, dar surpriză!
‎Nu ninge.
‎- Bine. Dar nu ne ucide. ‎- Da!
‎Te rog!
‎Cum de ai știut de asta?
‎Am metodele mele.
‎Scrii o dorință și o trimiți spre cer.
‎- Aia nu-i dorință. ‎- Adică?
‎Nu e o dorință, ‎pentru că se întâmplă acum.
‎- Ce e? ‎- Ce e?
‎Ce faci?
‎Nu vreau să se termine.
‎Te gândești acum că o să ne despărțim?
‎- E doar un gând care mi-a venit în cap. ‎- Spune-i să-ți iasă din cap!
‎Nu te gândi la despărțire ‎de la prima întâlnire.
‎Ideea e că nu vreau ‎să ne frângem reciproc inimile.
‎Promit că nu o să-ți frâng inima.
‎Și eu promit să nu ți-o frâng.
‎- Îți place? ‎- Da.
‎- Uite! E minunat! ‎- Scrii foarte frumos.
‎Putem s-o facem.
‎Ai reușit!
‎Lasă-l să se umfle.
‎Ce tare!
‎- Doamne! ‎- Uite-l că se duce!
‎Am reușit!
‎E așa de frumos!
‎Acum toți ne pot vedea inițialele.
‎Nu cred că o să mă obișnuiesc ‎cu dimensiunile mașinii tale.
‎- E... Da. ‎- E așa de înaltă!
‎E o camionetă destul de înaltă.
‎Cobor ca din pod.
‎Atunci așteaptă să te prind eu.
‎Deci...
‎cum a fost prima ta întâlnire?
‎Spune-mi ca și cum nu cu mine ai ieșit.
‎A fost...
‎perfectă.
‎- Da? ‎- Da.
‎Bine, noapte bună!
‎Noapte bună!
‎Treceți partea mai mare din dreapta ‎peste cea mai mică din stânga.
‎Sigur trebuie să ne costumăm? ‎Ceilalți n-o s-o facă.
‎O facem, Kitty. Asta vrea tata.
‎Arătați minunat. Iubesc Anul Nou coreean.
‎Aș vrea să fiu acolo.
‎Și noi.
‎- Îți trimit o tonă de poze. ‎- E timpul!
‎Plecăm!
‎Fetele mele.
‎Nu. Începe.
‎Ca doi trandafirași frumoși.
‎E Margot?
‎Aș vrea să fii aici, scumpo.
‎Și eu.
‎- Vă iubesc. ‎- Pa!
‎Am reușit.
‎Nu te credeam în stare.
‎Bună dimineața! Arătați minunat.
‎- Mersi! ‎- Poftim, doctore.
‎Mersi, Jasmine.
‎Nu te simți exclusă ‎că nu ai costumul tradițional?
‎Ba da, mamă. Sunt devastată.
‎Mulțumesc.
‎- O bere, Dan? ‎- Da, de ce nu?
‎Dan, te vezi cu cineva?
‎- Carrie! ‎- Întrebam!
‎Doar nu rămâi singur toată viața.
‎Tata spune că e important ‎să ne păstrăm tradițiile coreene.
‎Dar adevăratul motiv ‎pentru care ne străduim atât de sărbători
‎e că se simte ‎mai aproape de mama când e cu ai ei.
‎Deci ai un iubit?
‎Fără supărare, dar te credeam genul ‎care nu vrea prieten până la facultate.
‎Îl cheamă Peter și e cu Lara Jean ‎datorită mie. El nici nu știa că ea există
‎dacă nu-i trimiteam scrisoarea ei.
‎Bine, ea a scris cinci.
‎Au ieșit ca s-o facă geloasă pe fosta lui
‎și să ascundă feblețea ei, ‎apoi au început o relație pe bune.
‎Acum sunt cu adevărat împreună ‎și sunt adorabili.
‎Drăguță poveste.
‎Interzisă copiilor sub 13 ani, ‎dar drăguță.
‎Arată-i lui Haven o poză cu el.
‎Nu cred! El e iubitul tău?
‎Da, de ce?
‎Îmi pare rău că eu îți spun asta,
‎dar am văzut un clip ‎în care și-o trăgea cu una în jacuzzi.
‎Da... aceea eram eu.
‎Nu e ce crezi, doar ne pupam.
‎Asta...
‎e, de fapt, tare.
‎Vreau niște înghețată. Voi?
‎- Sigur. ‎- Sigur.
‎E pentru tine.
‎Mersi.
‎Când mi-a expediat Kitty scrisorile, ‎am zis că mor.
‎Mă tot rugam ca scrisoarea ‎lui John Ambrose să se piardă.
‎Neprimind răspuns, ‎am crezut că se sfârșise coșmarul.
‎Dar se pare că n-a fost așa.
‎Dragă Lara Jean,
‎nu mi-a venit să cred ‎când am deschis scrisoarea ta.
‎Cât a trecut? ‎Sunt cinci ani de când nu ne-am văzut?
‎Nu-s supărat. ‎Chiar am fost fericit că am primit-o.
‎Nu-mi vine să cred ‎ce matură erai la 11 ani.
‎Când eu aveam 11 ani, ‎mama încă îmi lăsa gustări după școală,
‎dar tu aveai atâtea gânduri ‎și emoții complexe!
‎De necrezut!
‎Mi-am amintit ziua ‎în care am rămas pe dinafară.
‎Mai ții minte?
‎Am urcat în casa din copac a familiei ‎Robertson și am citit Harry Potter.
‎Dacă îți scriam o scrisoare de dragoste ‎atunci, cred că aș fi zis:
‎„Îmi place să citesc cu tine.
‎Ești drăguță.”
‎Scrisoarea ta a fost mai specială.
‎Dar am o întrebare. ‎De ce ai trimis-o acum?
‎Oricum, chiar mă bucur că am citit-o.
‎Al tău, John Ambrose.
‎Doamne!
‎John Ambrose McClaren ‎mi-a scris o scrisoare.
‎Asta înseamnă că și el mă plăcea ‎în clasa a șasea?
‎Mă mai place acum?
‎Bine. Calmează-te!
‎Nu e o scrisoare de dragoste spontană. ‎E ca o felicitare de mulțumire.
‎Nu trebuie să răspund.
‎Dar nu ar fi nepoliticos să nu răspund?
‎Asta ar fi lipsă de considerație, ‎deci o să răspund.
‎Dar într-un mod prietenesc. ‎O să fiu politicoasă.
‎Îi mulțumesc pentru scrisoare și gata.
‎Dragă John Ambrose,
‎sper că ești bine.
‎Încă mai ești interesat ‎de politică și diplomație?
‎Sunt sigură că ești și mai deștept, ‎atent și adorabil...
‎Ce spun?
‎Nu pot spune asta.
‎Dragă John Ambrose,
‎ce frumos scrii!
‎Când ți-am văzut numele pe plic ‎mi-a sărit inima din piept și...
‎Sunt jalnică.
‎Dragă John Ambrose,
‎mai întâi, îți mulțumesc că mi-ai răspuns.
‎E plăcut să vorbim după atâta vreme.
‎Țin minte ziua în care am citit ‎în casa din copac.
‎Ai zis că tu ești în Casa Astropufilor. ‎Asta era și casa mea.
‎Mi s-a părut un semn ‎că ne e scris să fim împreună.
‎Doamne!
‎Nu pot.
‎Oare să-i spun lui Peter?
‎FACEȚI VOLUNTARIAT!
‎Clasele a IX-a să se prezinte la cantină ‎ca să-și aleagă serviciile de voluntariat.
‎Ce faci, Covey?
‎- Ești gata? ‎- Întotdeauna.
‎- Ce-ți trece prin minte? ‎- Cum adică?
‎Faci fursecuri când ești meditativă.
‎- De unde știi? ‎- Poate din...
‎poza de pe Instagram ‎cu hashtag „gătit meditativ”?
‎Atunci nu știam ce se întâmplă între noi.
‎Sper că nu e cazul acum.
‎Mai știi ‎când mi-a expediat Kitty scrisorile?
‎Asta e o întrebare serioasă?
‎Nu, desigur că ții minte. ‎M-ai întrebat de ceilalți destinatari.
‎Ultima ajunsese ‎la cineva de la Model ONU.
‎Da.
‎- La John Ambrose McClaren. ‎- Pe bune?
‎McClaren? Era prietenul meu.
‎Mi-a răspuns.
‎Ți-a scris o scrisoare pe bune? ‎Sau un e-mail? Sau...
‎Da, o scrisoare pe bune, ‎trimisă prin poștă.
‎A zis ceva de mine?
‎- Ce? ‎- Nu știu.
‎Ceva de genul: „Ce mai face Kavinsky?”
‎Nu.
‎I-ai răspuns?
‎Nu încă.
‎Deci plănuiești să o faci?
‎Așa ar trebui.
‎- De ce? ‎- Ar fi nepoliticos să n-o fac.
‎Atunci nu știu de ce îmi spui mie.
‎Îmi ceri permisiunea sau...
‎Nu. Dar mi s-ar părea ciudat ‎să nu-ți spun.
‎Alegeți-vă voluntariatul cu înțelepciune.
‎Veți reprezenta Adler la locul ales. ‎Extindeți-vă orizonturile! Mulțumesc!
‎Hei!
‎Ce faci, frumușelule?
‎- Bună, LJ! ‎- Bună, Trevor.
‎Hei, fii atent!
‎Am prins deja șase locuri ‎la Piața Oakwood.
‎- Toată lumea vine, gata. ‎- Haide!
‎Să te înscriu.
‎- Oakwood? ‎- Da.
‎Mă gândeam să mergem la Belleview.
‎Eu mă retrag. Ceartă plăcută!
‎- Hai să te înscriu! O să ne distrăm. ‎- Margot a fost la Belleview.
‎Și Belleview dă mai bine ‎la înscrierea la facultate.
‎Dar băieții... am decis să mergem ‎la Oakwood când încep antrenamentele.
‎Du-te. Eu mă înscriu la Belleview.
‎Ești sigură?
‎Da.
‎Du-te să te înscrii! Pe bune.
‎Bine, atunci lasă-mă să mă revanșez. ‎Ne vedem după antrenament, la o cafea.
‎La ora cinci.
‎Grozav.
‎- E de comă! ‎- Ești așa de leneșă!
‎Haideți să ne înscriem la Belleview!
‎Să joc jocuri de societate ‎cu niște octogenari? Nu, mersi.
‎În niciun caz! ‎M-am înscris la cantina săracilor.
‎Eu propun un program nou. ‎Adăpost pentru animale.
‎Chris, asta e ca să stai acasă, ‎cu câinele.
‎Da, un câine salvat.
‎E genial, nu?
‎Chiar e genial. Sunt de acord cu tine.
‎AZILUL DE BĂTRÂNI BELLEVIEW
‎Desigur că tu te duci la Belleview.
‎Ești așa de previzibilă, ‎Lara Jean! Adorabil.
‎- Tu, la Oakwood, probabil. ‎- Să sortez legume stricate?
‎Nu, mersi.
‎Am văzut pe net ‎că ai fost la Cardona's weekendul ăsta.
‎Tipic pentru Kavinsky.
‎Până să ne despărțim, ‎credeam că o să mor
‎dacă o să mai mănânc ‎cacio e pepe.
‎Un sfat prietenesc: dacă vrei ‎să te mai cuprindă blugii vara asta
‎ar trebui să-ți comanzi salată.
‎Când m-am cuplat cu Peter,
‎nu mă așteptam să mă simt amenințată ‎de fosta sa relație cu Gen.
‎Dar fiecare nouă experiență a mea cu el
‎Peter o trăise deja... cu ea.
‎- Îți trebuie scaunul? ‎- Da, e pentru iubitul meu. Scuze.
‎- Nu-ți trebuie scaunul, nu? ‎- Ba da.
‎Vine Peter.
‎- Întârzie puțin. ‎- Serios?
‎- Scaunul ăsta e folosit? ‎- Da, vine iubitul meu.
‎Îmi pare foarte rău, Covey. Eu...
‎Antrenorul ne-a pus să alergăm ‎până am început să vomităm.
‎Puteai să mă anunți.
‎Aș fi făcut-o, dar are o regulă. ‎Fără mesaje, altfel nu jucăm.
‎Trebuie să joc în fiecare meci, ‎deci e cam...
‎Îmi pare rău.
‎Trebuia să fac ceva ‎să nu te las să aștepți.
‎Da, așa e.
‎Hai să plecăm!
‎Ce?
‎- Sună acasă! ‎- Ce?
‎Zi că întârzii.
‎Cum? Unde mergem?
‎Te scot în oraș.
‎- Bine. ‎- Da. Să mergem. Chiar acum.
‎- Bine, vin. ‎- Nu trebuie să ridici un deget.
‎- Mersi mult, frate. ‎- Mulțumesc.
‎- Gata? ‎- Da.
‎- Da? ‎- Hai, să mergem!
‎Haide!
‎Suntem împreună la Sizzler.
‎Pornim!
‎- E ideea ta! ‎- Știu!
‎Grozavă întâlnire!
‎- Ce vrei să mai facem? ‎- Mașinuțe!
‎Mă descurc! Am reușit!
‎Haide!
‎- Hai! ‎- Haide!
‎- Oprește-te! Peter! ‎- Oprește-te!
‎Serios, ajunge!
‎- Hai! ‎- Nu!
‎Da!
‎Victoria e a mea!
‎Am câștigat!
‎- Bravo! ‎- Scuzați, dră?
‎Mi-l dați pe ăsta?
‎Mulțumesc.
‎- Privește! ‎- Bine.
‎- Privesc. ‎- Bine.
‎E amuzantă chestia cu relațiile. ‎Acum lucrurile sunt cu susul în jos,
‎pentru ca apoi, ca prin farmec, ‎să apară sclipici peste tot.
‎Când se liniștesc lucrurile, ‎ești din nou în basmul tău.
‎Persoană matinală, ‎căreia îi place în natură.
‎- Gusturi bune la pantofi. ‎- Ce tot spui?
‎Dna Rothschild. ‎Cred că ar trebui să se întâlnească.
‎E divorțată.
‎De anul trecut.
‎Da. Tata, care n-a mai avut ‎o relație de ani de zile,
‎o să înceapă să iasă cu vecina.
‎Te cam amăgești, Kitty.
‎Așa ai zis și când ți-am sugerat ‎relația cu Peter. Și a mers, nu?
‎Au nevoie doar de un impuls.
‎Kitty, lasă-i în pace ‎pe tata și dna Rothschild!
‎Bine? Serios.
‎Și-a tăiat gardul, Lara Jean. ‎Asta e o metaforă!
‎- Sigur? Pot să-l țin pe Henry afară. ‎- Să îi dau ceva? Niște coaste?
‎Da.
‎- Aduc numărul. ‎- Cuminte, băiete!
‎Bună!
‎- Bună ziua! ‎- Bună ziua!
‎Mă bucur să vă văd!
‎Am datele de contact ale lui Bobby. ‎Ți le trimit prin mesaj?
‎Da. Îmi salvez numărul în telefonul tău?
‎- Bine. ‎- Bine.
‎Tipul se pricepe la grădinărit.
‎- M-a ajutat cu nalbele. ‎- Preferatele mele!
‎- Serios? ‎- Da.
‎Aduc mai multă satisfacție ‎decât anostele azalee.
‎Exact.
‎Bine, trebuie să plec.
‎- Mi-a părut bine, dnă Rothschild! ‎- Trina, te rog.
‎Trina.
‎- Haide! ‎- Te conduc.
‎Bine.
‎O să se amorezeze ‎până de Ziua Îndrăgostiților.
‎Cum ți-ai dat seama de asta ‎dintr-o discuție despre grădinărit?
‎Fiindcă lui tata nu-i plac câinii.
‎Nu mă luați în seamă, domnule.
‎La Belleview, Margot iubea oamenii,
‎dar despre o persoană anume ‎vorbea mai mult decât despre celelalte.
‎E greu de întrecut!
‎Pentru majoritatea.
‎Ia te uită! Una dintre fetele Covey.
‎- Tu trebuie să fii Stormy. ‎- Iar tu, Lara Jean.
‎- Te-a trimis sora ta să vadă ce mai fac? ‎- Fac voluntariat. Unde e Dorothy?
‎Îi place lui Margot în Scoția?
‎Chiar îi place în St. Andrews.
‎Sper că nu doar învață acolo.
‎Mereu m-am distrat în Scoția. ‎Era printre traseele mele la Pan Am.
‎Ca însoțitoare de zbor?
‎Însoțitoare de zbor?
‎Ce prostie corectă politic!
‎Eram stewardesă Pan Am.
‎Serveam stridii afumate, caviar ‎și martini la 10.000 de metri în aer.
‎Eram animatoarele din ceruri.
‎Să-ți prezint locul!
‎Nu, cred că trebuie ‎s-o aștept pe Dorothy...
‎Dorothy îți va spune doar
‎unde să găsești trusa de prim ajutor ‎și recuzita de bingo.
‎Dacă vrei o prezentare reală a locului,
‎urmează-mă.
‎Bine, vin!
‎Aici e sala de creație. ‎Și clubul de tricotat.
‎Nu înțeleg de ce ai avea un club ‎la ceva ce poți face singur.
‎Camera de jocuri.
‎Pierzători ranchiunoși, ‎nici nu mă mai lasă să joc cu ei.
‎Niște comuniști!
‎Comuniști?
‎Aici era camera pentru mic dejun ‎până când Hilda s-a decis că are un dar.
‎Te putem auzi, să știi!
‎Dar nu știai deja ce urma să spun?
‎Dorothy!
‎Ea e prietena mea dragă Lara Jean. ‎E una dintre voluntarele de la liceu.
‎- Bună ziua. ‎- Bună.
‎Dorothy,
‎ea e foarte specială.
‎Vreau să te ocupi de ea cu aceeași grijă
‎cu care te ocupi ‎de excelentul tău Bloody Mary.
‎Mă faci să râd.
‎Fă-i praf, dragă.
‎Mulțumesc.
‎- Mai iau unul. ‎- Mănâncă țelina!
‎- Da. ‎- Are nevoie de fibre.
‎Nu, n-am nevoie de aia. Te am aici.
‎- Lara Jean Covey. ‎- Da.
‎- Eu. ‎- Bun venit! Mai așteptăm încă o persoană.
‎Credeam că doar eu m-am înscris.
‎De la Adler. Dar mai avem un tânăr ‎de la Port Smith. Îl cheamă...
‎John Ambrose McClaren.
‎Bună, Lara Jean.
‎Bună...
‎Doamne! Lara Jean!
‎Aduc trusa de prim ajutor.
‎Ești bine?
‎Da.
‎Urmărește-mi degetul! Da.
‎Ce faci?
‎Verific să n-ai comoție.
‎Cum afli?
‎Îți pun niște întrebări.
‎Bine.
‎Știi cine sunt?
‎- Unul căruia i-am scris un răvaș de amor. ‎- Da, exact.
‎Îmi vreau scrisoarea înapoi.
‎De ce?
‎Păi, știi... am scris-o acum mult timp
‎și nu mai țin minte ce am zis.
‎Vreau să știu ‎cât ar trebui să mă îngrozesc.
‎Bine. Îți aduc scrisoarea ‎cu o singură condiție.
‎Mi-o returnezi după ce o citești.
‎Am nevoie de dovezi că cineva ‎chiar m-a plăcut în gimnaziu.
‎Glumești?
‎Toți te plăceau.
‎Nu cred că e adevărat.
‎Dar chiar dacă ar fi...
‎nu prea îmi păsa de restul.
‎Bine.
‎Ce face pacienta?
‎E bine. Îi e rușine, dar e bine.
‎Bine. Nu vreau ‎să fiu dată iar în judecată. Sunteți gata?
‎Haide! Te descurci. Încetișor.
‎Bine. Încetișor, cu grijă.
‎Bine. Eu ți-o aduc, tu mi-o aduci înpoi.
‎Astea-s condițiile. Nu negociez.
‎- Bine. ‎- OK.
‎- Gata. ‎- Gata.
‎Credeam că, dacă ai un iubit, ‎nu te mai gândești la alți băieți.
‎Și, totuși, deși eram îndrăgostită ‎până peste cap de Peter...
‎nu-mi puteam scoate din minte ‎discuția cu John Ambrose.
‎Nu prea îmi păsa de restul.
‎Nu voiam să mă gândesc la ce ar fi fost
‎dacă ar fi primit scrisoarea ‎în gimnaziu, nu acum.
‎Dar asta făceam.
‎Am o întrebare.
‎Când ai scris scrisorile, ‎pe cine plăceai mai mult?
‎Sigur aveai un favorit. ‎Nu puteai să ne placi pe toți la fel.
‎O scrisoare sigur a fost mai intensă ‎decât celelalte.
‎Dacă eram sinceră, ‎era o scrisoare pe care mi-o aminteam
‎ca fiind mai intensă decât celelalte.
‎Era a mea. Nu?
‎Eu eram.
‎Nu?
‎Sigur nu vrei să adaugi niște sclipici? ‎Sau niște perle?
‎Nu vreau să exagerez. ‎E prima Zi a Îndrăgostiților cu el...
‎E adevărat.
‎Nu vrei să-i dai ceva drăguț, din suflet, ‎iar el să-ți dea ceva de la farmacie.
‎Ar fi umilitor.
‎Margot n-o va primi la timp.
‎E bine că asta trebuie să ajungă ‎doar peste stradă.
‎- Îi dai o felicitare Trinei? ‎- Nu e de la mine. E de la tata.
‎Spuneam să nu te bagi, ai uitat?
‎Iar tata nu e genul care pune sclipici.
‎Nici tu nu erai genul Peter Kavinsky ‎până n-am pus eu sclipici.
‎Pleacă! Fugi să-ți iei pateurile!
‎Dat fiind că te-am ajutat,
‎ai putea să mă susții mai mult.
‎Fii gata, Lara Jean. Anul trecut, ‎Peter i-a trimis la Gen la fiecare oră.
‎Bine. Hai să terminăm cu asta.
‎Doamne!
‎Sunt pe jar!
‎SUNT A TA
‎Frate, ai spam!
‎Doamne! Jumătate nici nu știu ‎de la cine sunt.
‎- Cred că e echipa de fotbal feminin. ‎- E Kelly?
‎E drăguță cu mine. O plac.
‎Bună!
‎Nu-ți bate capul ‎cu admiratoarele lui Kavinsky.
‎Tu ai detronat-o pe Gen ‎fără să încerci măcar.
‎Presupun. Dar câteodată aș vrea ‎ca iubitul meu să fie...
‎puțin mai anonim.
‎Ei bine, neliniștit e capul ‎care poartă coroana.
‎Nu o vreau. Ia-o înapoi.
‎Nu. E a ta acum.
‎- Dar n-am vrut-o. ‎- Nu, e a ta acum.
‎- Nu! E scârbos. ‎- E a ta acum.
‎ZIUA ÎNDRĂGOSTIȚILOR
‎Nasol. Uite, mă gândeam...
‎Aici erai!
‎M-ai găsit.
‎Îmi căutam iubita.
‎Haide!
‎Unde mergem?
‎Vei vedea.
‎M-am gândit că acesta ar fi locul perfect ‎să-ți dau asta,
‎fiindcă aici a început totul ‎când ai sărit pe mine.
‎Bine.
‎E superb!
‎Mă ajuți să-l pun?
‎Da.
‎Bine.
‎Nu cred!
‎Și asta e felicitarea ta.
‎Îmi place mult.
‎Încă ceva.
‎Bine.
‎„Căci nici luna nu luce ‎fără-n vis a mă duce
‎la frumoasa mea Lara Jean.
‎De răsar dalbe stele, ‎ochii-i văd dragei mele,
‎ai frumoasei Lara Jean.”
‎Îți place?
‎Nimeni nu mi-a mai scris ‎o poezie până acum.
‎Pe bune, e cel mai romantic gest. Eu...
‎Ce căutăm în atelierul de tâmplărie? ‎Noi mergeam la Subway.
‎Atelierul e singurul loc ‎pe care-l suport acum.
‎Îmi sângerează urechile de la cântece.
‎Kavinsky i-a trimis la tine?
‎Nu, mi-a luat ceva mai frumos.
‎Drăguț! Băiatul se pricepe.
‎Îți dau și eu un cadou ‎de Ziua Îndrăgostiților.
‎- Ce drăguț... ‎- E un sfat.
‎Bine.
‎Înainte să mergi prea departe cu Kavinsky, ‎asigură-te că ești sută la sută...
‎- Nu, o mie la sută... ‎- Că e ceea ce vreau. Știu.
‎- Crede-mă, nu... ‎- Voiam să zic altceva.
‎Vreau mă asigur că știi ‎cum să-ți turezi singură motorul
‎înainte să lași pe cineva sub capotă.
‎Știm toți că nu poți face cu ochiul.
‎Zic și eu! Asigură-te că știi ‎cum să ai grijă de tine!
‎Bine, înțeleg. Mulțumesc.
‎Bună!
‎Sigur n-ai alt motiv ‎pentru care ai vrut să vii în atelier?
‎Amândurora ne place mirosul ‎de rumeguș, asta nu e o crimă.
‎O să plec.
‎Cred că e al tău.
‎Mersi.
‎Doamne!
‎Taci din gură!
‎- John Ambrose. Mă bucur să te revăd! ‎- Bună, dnă Glick.
‎Bună, John.
‎Azi ne vom distra. ‎Am un proiect interesant pentru voi.
‎Urmează petrecerea anuală din grădină ‎de la Belleview.
‎Anul trecut a plouat, ‎așa că am decis să o mutăm înăuntru.
‎Deci facem petrecerea aici?
‎Niște ferigi în ghiveci, ‎platouri cu brânzeturi.
‎Niște luminițe? Va fi bine.
‎Dar vreau ca voi să faceți ordine aici. ‎A devenit un depozit cu vechituri.
‎- Ce e asta? ‎- Eșecul la grădinărit al dlui Sawoski.
‎Și obiecte care au aparținut ‎pacienților care au murit.
‎Singuri. Fără rude care să le revendice.
‎Faceți două grămezi. Gunoi și donații.
‎Când am auzit „petrecere în grădină”, ‎mi-am imaginat un fast art deco.
‎Nu niște ferigi și brânzeturi.
‎Da. E cam trist.
‎Da.
‎Ia uite!
‎Scrisori vechi de amor ‎de la un militar din Italia.
‎I-a trimis o poză cu un mesaj pe spate.
‎„Draga mea Linda...”
‎Pare intim. ‎Mă simt cam aiurea să citesc asta.
‎O citești pe asta?
‎CĂTRE: JOHN AMBROSE MCCLAREN
‎Reține, e doar cu împrumut.
‎Așa e.
‎„Dragă John Ambrose,
‎mai știi Halloweenul ‎din hambarul lui Matt Kaplan?
‎M-am gândit săptămâni întregi ‎la costumul meu. Eram încântată.
‎N-am spus nimănui ce costum e. ‎Și apoi am ajuns acolo.
‎Se pare că toți, în afară de mine, ‎fuseseră informați
‎că nimeni nu se mai costumează ‎de Halloween.
‎Mă simțeam jalnic. ‎De parcă locul meu nu era acolo.
‎Apoi ai intrat tu, deghizat în ou umplut.
‎Atunci am realizat că poate sunt jalnică ‎într-un mod grozav.
‎Și atunci am știut.
‎Am știut până în vârful ‎tenișilor mei roșu-aprins.
‎Te iubesc, John Ambrose. ‎Chiar te iubesc.
‎De ce trebuie să te muți?
‎Poate într-o zi ne vom revedea ‎și nu vei ști că am simțit așa ceva.
‎Dar eu voi ști.
‎Mereu voi ști că odată ca niciodată
‎inima mea a fost a ta.”
‎Nu-mi vine să cred că am scris asta. ‎Și că el a citit-o.
‎Nu-mi vine să cred că el e la parter ‎și știe că am citit ce a citit el.
‎Lara Jean, ești bine?
‎Nu știu.
‎Vino în camera mea!
‎Nicio femeie nu trebuie văzută ‎cu mutra asta.
‎„Poate într-o zi ne vom revedea.
‎Mereu voi ști că odată ca niciodată
‎inima mea a fost a ta.
‎Cu drag, Lara Jean.”
‎De ce?
‎De ce am scris scrisorile alea?
‎Cred că e palpitant.
‎Ai prezis că vă veți revedea. ‎Și iată-vă aici!
‎Am un iubit.
‎Așa, și? Mai toate relațiile mele amoroase ‎s-au suprapus.
‎Acum e altfel. Eu și Peter ‎am promis să nu ne frângem inimile.
‎Mereu frângi inima cuiva ‎sau cineva ți-o frânge ție.
‎Nu există o șansă ‎să scăpăm amândoi nevătămați?
‎Nu dacă procedezi bine.
‎Cred că e timpul să bem ceva.
‎Stormy.
‎Am 16 ani.
‎Cum vrei tu.
‎Îmi rămâne mie mai mult. ‎Îți aduc niște suc.
‎Când eram tânără, ‎puteai să bei legal de la 18 ani
‎și tu nu ești departe.
‎- Atunci mi-am întâlnit primul soț. ‎- Cum?
‎Era vecinul nostru.
‎Și era compozitor.
‎Țin minte că stăteam în sufragerie, ‎ascultându-l cum cântă.
‎Apoi, într-o zi,
‎am descoperit că acel cântec ‎era despre mine.
‎Dacă un bărbat îți scrie un cântec,
‎atunci știi sigur că e îndrăgostit ‎până peste cap.
‎Dar o poezie?
‎Da. Sigur. Același lucru. ‎O poezie e un cântec fără linia melodică.
‎De Ziua Îndrăgostiților, ‎Peter mi-a scris o poezie superbă.
‎Cred că o și știi.
‎„Căci nici luna nu luce ‎fără-n vis a mă duce
‎La frumoasa mea Lara Jean.
‎De răsar dalbe stele...”
‎„Ochii-i văd dragei mele,
‎Ai frumoasei Annabel Lee."
‎Cum de știi...
‎Tânărul tău are gusturi bune. ‎Îl admir pentru asta.
‎Dar îmi pare rău să-ți spun ‎că autorul acelei poezii
‎e Edgar Allan Poe.
‎Te mai gândești, cu băutura aia?
‎Începeți!
‎Stai, zău așa! Ce a fost asta?
‎- Eu nu mă opresc! ‎- Să facem o poză pentru Instagram.
‎Bună, mamă.
‎- Și una pentru pagina reală. ‎- Wonderworld cu frișcă.
‎Secretul e...
‎- Frișca? ‎- De aceea e...
‎Da, ar trebui...
‎- Ce? ‎- Da.
‎Bine...
‎Ultima înghețată sendviș. O împărțim?
‎Mersi.
‎Frate! De fiecare dată!
‎- Nu-ți place jocul „bolț”? ‎- Deloc.
‎- Nu urî jucătorul. Urăște jocul. ‎- Tocmai am zis că urăsc jocul.
‎Bine. Spune.
‎Am nevoie de o pauză. ‎De la contorsionările unei relații.
‎Păi ce-ți face?
‎Nu ceva de genul ăsta.
‎Mental, adică.
‎- Bine. Continuă. ‎- Uite cum e.
‎Noi împărțim aici o înghețată.
‎Și e minunat.
‎Dacă o împărțeam cu Peter,
‎m-aș fi gândit dacă Peter a mai împărțit ‎o înghețată sendviș cu alte fete.
‎Și dacă a făcut-o, a fost cu Gen?
‎Mă va crede o mironosiță ‎dacă vreau să împart doar o înghețată?
‎Poate sunt eu. Poate vreau să fac mai mult ‎decât să împart o înghețată.
‎Deci răspunsul ‎la toate întrebările astea...
‎e că nu știu.
‎Asta se întâmplă în mintea unei fete?
‎- În mintea acestei fete, da. ‎- Bine că nu-s în locul tău.
‎Și asta nu e înghețata ta.
‎Așa că renunță.
‎Hei, Lucas?
‎Da?
‎- Îl mai știi pe John Ambrose McClaren? ‎- Da. Desigur.
‎Eram obsedat de el în clasa a V-a.
‎De el și de Michael B. Jordan în‎ Creed.
‎Eu eram obsedată de el într-a VI-a.
‎Și el e voluntar la Belleview.
‎Nu că ar însemna ceva.
‎Sunt fericită în relația mea cu Peter.
‎Dar știi ce-ți spuneam, ‎că analizez prea mult?
‎Asta nu se întâmplă cu John Ambrose.
‎Cu el e ușor.
‎E doar fiindcă suntem prieteni, nu?
‎Ești norocoasă, LJ.
‎- În ce fel? ‎- Ai opțiuni.
‎Câți tipi gay ‎sunt în școala noastră? Doi?
‎Îmi pare rău. M-am gândit ‎doar la problemele mele și nu...
‎la ce ți se întâmplă ție.
‎Ascultă, în scurt timp
‎terminăm liceul ‎și ajungem în lumea reală.
‎Băieții vor face coadă la tine.
‎De ce ești așa de sigură?
‎Până să aflu că ești gay,
‎eram prima la rând.
‎Un discurs dat naibii ‎doar pentru încă o gură de înghețată!
‎PETER: EȘTI BINE? VREI SĂ PLECĂM?
‎BINE
‎Stai! Vă dați mesaje ‎de la doar câțiva metri distanță?
‎Hei! Vrei să plecăm?
‎Bine.
‎Pa, Lucas!
‎Noapte bună, copii!
‎Da!
‎- Nu știam că sunteți prieteni. ‎- Nu.
‎Nimic de văzut aici.
‎- Plecați! ‎- Pa, LJ!
‎Hei!
‎Ești bine?
‎Ești cam tăcută în seara asta.
‎Te pot întreba ceva?
‎Da. Desigur.
‎E despre poezia pe care mi-ai scris-o.
‎N-am zis niciodată că eu...
‎am scris-o.
‎Îmi pare rău. Erai așa de fericită
‎când ți-am citit-o... ‎Adică, mi-aș fi dorit s-o fi scris eu,
‎să pot să scriu așa ceva ‎pentru tine. Eu...
‎Dar tu ești scriitoarea.
‎Ești supărată?
‎Nu.
‎Îmi place.
‎Asta e bine, ‎pentru că, deși nu am scris-o,
‎descrie ce simt pentru tine.
‎Frumoasa Lara Jean.
‎Chiar se pricepe la asta.
‎Cum de e așa de bun la asta?
‎Și cum știe să facă asta așa de ușor?
‎Tu cum crezi?
‎Mai știi la ce e foarte bun?
‎Nu vreau să fac sex cu tine acum.
‎E în regulă. Nu...
‎Nu încercam să fac sex cu tine acum.
‎- Voiam... doar să-ți spun. ‎- Bine.
‎În cazul în care...
‎Ai puțină încredere, Covey! ‎Nu vreau să te grăbesc.
‎Mai ales într-o mașină parcată ‎în fața casei tale.
‎- Ai simțit că te grăbesc? ‎- Nu. Dar...
‎Știi povestea despre mine și Peter ‎la balul de absolvire de anul trecut?
‎Nu, eu doar...
‎Tu și Gen o făceați des, nu?
‎Putem...
‎să nu vorbim despre Gen?
‎Nu e vorba de Gen, e...
‎Îți lipsește sexul?
‎Există un gol în viața ta?
‎Dacă există un gol? Nu.
‎Nu.
‎Nu, deloc.
‎Bine, hai să spun altfel.
‎Tu ai mai sărit de la punct fix.
‎Iar eu nu am sărit niciodată,
‎deci, evident, ‎te-aș întreba despre asta în caz
‎că aș vrea vreodată... s-o fac.
‎Îți promit că, dacă te decizi vreodată ‎să sari de la punct fix,
‎mi-ar plăcea să o fac cu tine.
‎Doar că e o decizie importantă...
‎să sari de pe o stâncă, deci...
‎ține minte asta.
‎Da.
‎Bine.
‎Te conduc la ușă.
‎- Bine. ‎- Bine.
‎PROGRAM ‎SÂMBĂTĂ
‎Vă simțiți comod? Toți sunteți bine?
‎- Da. ‎- Bine.
‎Avem un premiu mare săptămâna asta. ‎O roată de cașcaval maturat
‎donată de fiul dnei Glick. ‎Mulțumim mult.
‎Faceți extragerea!
‎Bine. În regulă.
‎Primul număr este...
‎B-4. N-am uitat ‎că nu mi-ai returnat scrisoarea.
‎O-62.
‎Nu o vei primi înapoi. E prea umilitoare.
‎B-11. Vrei ceva umilitor?
‎Studiază Shakespeare într-a V-a ‎când te bâlbâi.
‎Nu țin minte asta.
‎N-32.
‎G-48.
‎Bine. Chiar și cu bâlbâiala, ‎tot erai foarte popular.
‎La petrecerile în pijamale, ‎fetele alegeau între tine și Peter.
‎G-60!
‎Da, asta e faza.
‎Fetele se prefăceau că mă plac ‎fiindcă Peter era prietenul meu.
‎I-24. Mai știi balul din clasa a VI-a?
‎Nu-mi venea să cred că Sabrina Fox ‎mi-a cerut să merg cu ea.
‎Dar ea a încercat ‎să danseze cu Peter toată seara.
‎Chiar și la piesele lente, ‎când nu mă puteam preface
‎că dansăm în grup.
‎Hei!
‎Lăsați vorbăria!
‎Spuneți numerele!
‎I-25.
‎Abia aștept să ajung la o vârstă
‎când „bolț” nu va mai fi ‎un joc distractiv.
‎Da, de ce crezi că ne-am oferit voluntari
‎și ne petrecem sâmbăta cu niște bătrâni?
‎N-40.
‎Suntem jalnici?
‎S-ar putea să fim puțin. I-30.
‎Dar jalnici într-un mod grozav.
‎Clar. Într-un mod grozav.
‎- Da. ‎- Glumești?
‎B-2?
‎Am Bingo!
‎Suge-o!
‎Că a venit vorba de Peter Kavinsky,
‎mi-a zis să te salut.
‎Super.
‎Încă mai vorbiți.
‎Da.
‎E la fel cum era în generală?
‎Ce înseamnă asta?
‎Adică, de exemplu, la petreceri
‎lua ultima felie de pizza.
‎Dacă îi atrăgeai atenția,
‎spunea: „Sunt sportiv.”
‎Era ziua mea și tu mi-ai făcut ‎brioșe din ciocolată cu unt de arahide.
‎- Da. ‎- Ce bune!
‎Iar el a luat-o pe ultima.
‎Dar nu ne-am supărat pe el, ‎fiindcă e...
‎Peter Kavinsky, înțelegi?
‎Da. Înțeleg.
‎- Și... ‎- Mai e cu Gen?
‎- Cum? ‎- Cred că da, dacă voi vă mai întâlniți.
‎Nu, nu mai sunt prietenă cu Gen, ‎iar ea s-a despărțit de Peter.
‎Logic. Nimeni nu își păstrează ‎relațiile la liceu.
‎Da. Apropo de asta,
‎ar trebui să-ți spun...
‎Ce echipă bună faceți!
‎Dar e greșit.
‎Recuzita de Bingo merge la subsol. ‎Faceți loc pentru petrecere.
‎Mă duc să fac niște Daiquiri de prune.
‎- Dorothy? ‎- Dorothy?
‎Știai de subsol?
‎Doamne!
‎E un bust al lui Mozart aici. ‎Îmi place noul lui album.
‎Hei! Uite!
‎Uită de prostia aia de petrecere ‎în grădină și de ferigi.
‎Ar trebui să le dăm oamenilor ce vor.
‎Un pretext să se îmbrace frumos ‎și să danseze ca pe vremuri.
‎Da?
‎Să organizăm iar Balul Stelelor.
‎E o prostie că oamenii cred ‎că bătrânii vor să joace doar Bingo.
‎Da, așa e. Cred că e o idee minunată.
‎Super.
‎Deși,
‎sincer să fiu, chiar cred ‎că bătrânilor le place să joace Bingo.
‎- Da. ‎- Știi de ce îmi amintesc astea?
‎De capsula timpului. ‎Mai știi când am îngropat-o?
‎La o petrecere cu pizza ‎de la casa din copac.
‎Petrecerile cu pizza.
‎Ce momente frumoase ‎am avut în casa din copac!
‎Când stăteam împreună...
‎Citind.
‎Trebuie să-ți spun ceva.
‎Ce e?
‎Casa din copac va fi dărâmată.
‎De ce?
‎Familia Robertson se mută
‎și noul cuplu nu are copii, așa că...
‎Capsula timpului. Trebuie să o dezgropăm.
‎Să privăm generațiile viitoare ‎de șansa de a o descoperi?
‎Generațiile viitoare își vor bate capul ‎cu despăduririle. Suprapopularea urbană.
‎Probabil că atunci vom locui sub apă, nu?
‎Dar noi ne-am distra.
‎Ce părere ai?
‎Bună idee! Îi invităm și pe ceilalți ‎cu care eram când am îngropat-o.
‎Da.
‎Da, sigur. Îi invităm pe toți.
‎Ar fi super.
‎Eu o să aduc pizza.
‎Poate faci tu brioșe din acelea ‎de ciocolată cu unt de arahide?
‎Sistemul pulmonar al caracatiței ‎este unic
‎pentru că aceasta ‎are nu doar una, ci trei inimi.
‎Faceți o incizie sub ochi
‎și veți vedea inima branhială.
‎Caracatița e o moluscă ‎și vom vedea așa ceva
‎în timpul vizitei de săptămâna viitoare ‎la Acvariul Portland.
‎Bine. Mă descurc eu.
‎Ce faci vineri? Ești liber?
‎Nu sunt sigur.
‎De ce?
‎Mai știi capsula timpului ‎pe care am îngropat-o?
‎S-o dezgropăm.
‎Doar noi?
‎Nu, cu ceilalți cu care am îngropat-o.
‎- Adică Gen? ‎- Nu.
‎Nu o invit. A postat un clip cu noi.
‎Nu știm sigur dacă ea l-a postat, nu?
‎Nu cred că ar veni ‎nici dacă am invita-o, deci...
‎Am fi eu, tu, Chris,
‎Trevor și John Ambrose.
‎Deci i-ai răspuns.
‎N-o să crezi,
‎dar e și el voluntar la Belleview.
‎- Nu cred! ‎- Ba da.
‎- Pe bune? ‎- Da.
‎- L-ai rugat tu să vină? ‎- Nu, nici nu i-am răspuns la scrisoare.
‎Covey, pentru o fată ‎care n-a mai avut un iubit,
‎se pare că știi să înnebunești un băiat.
‎Poftim?
‎Capsula timpului. ‎Da, hai s-o facem, ce naiba?
‎Nu știm ce o să găsim, nu?
‎Super.
‎Privește!
‎- Nu. ‎- Privește!
‎Doamne...
‎Brioșe de ciocolată cu unt de arahide? ‎Peter preferă caramelul sărat.
‎Lara Jean.
‎Bună!
‎Două pizza cu pepperoni. ‎E de ajuns, nu?
‎Ia te uită! E chiar Johnny McClaren!
‎Peter Kavinsky.
‎Salut!
‎- Mă bucur să te văd. ‎- Și eu.
‎- Ce mai faci? ‎- Bine. Pizza?
‎- De care? ‎- Două cu pepperoni.
‎O alegere sigură.
‎N-am realizat până nu i-am văzut ‎stând unul lângă celălalt
‎ce idee îngrozitor de proastă fusese.
‎Hei! Ați comandat pizza?
‎Mi-e așa de foame!
‎- John! ‎- Da.
‎- Ai reușit să vii. ‎- Da.
‎La naiba, frate!
‎Cât a trecut!
‎Păi eu și LJ am plănuit ‎toate astea, deci...
‎- Mă bucur că ai venit. ‎- O așteptăm pe Chris.
‎Invitația mea s-a pierdut?
‎Doamne! Gen și Peter! Ca pe vremuri.
‎Facem asta sau ce?
‎De ce vii de la râu?
‎Am îngropat un cadavru.
‎Da, tu urmezi!
‎- Calmează-te, Chris. ‎- Hai să te ajut.
‎- Mersi. ‎- Sigur.
‎Iau eu lopata. N-am încredere să ți-o las.
‎- Mai țineți minte unde am îngropat-o? ‎- Vă ajut?
‎Nu, e în regulă. Mersi.
‎E pe aici, nu?
‎Nu așa se mănâncă brioșa.
‎Uite! A mâncat-o de jos în sus.
‎Păstrează ce e mai bun pentru final.
‎Așa se face.
‎Hei, de ce nu mi-ai zis mie să aduc pizza?
‎Bine, hai să o deschidem.
‎Încep chiar eu.
‎- Cine a pus asta? ‎- Eu.
‎E o brățară.
‎Nu e doar o brățară,
‎sfoara aia era cel mai prețios lucru ‎din viața ta.
‎Presupun că da.
‎Minge de baseball.
‎- Cred că tu ai pus-o. ‎- E de când am marcat la Claremont Park.
‎Țin minte. Ai fugit de pe stadion ‎și m-ai sărutat în fața mamei tale. Știi?
‎Nu, nu mai știu.
‎Bine. Da, ăla e al meu.
‎Da, concertul Linkin Park ‎de la Crystal Ballroom.
‎- Linkin Park? Tocilarule! ‎- Ce?
‎Linkin Park e tare.
‎McClaren, o mai știi? ‎E de când te-a prins și pe tine sportul.
‎- O purtai zilnic. ‎- Doamne!
‎Tu nu-ți luaseși tricou ‎cu Seahawks ca să-l impresionezi pe John?
‎- Nu. ‎- Dacă e așa, e un gest drăguț.
‎McClaren, mai știi când te bâlbâiai?
‎Am observat că nu o mai faci.
‎Da, mulțumesc. Apreciez.
‎Sunt sigur că logopeda mea ‎s-ar bucura că metodele ei au avut succes.
‎E-n regulă.
‎Asta e pentru Chris din viitor.
‎Asta sunt eu.
‎Genială atunci,
‎genială acum.
‎Nu știu. Un geniu ‎ar ști valoarea în timp a banilor.
‎O bancnotă de 20 ‎valorează mai puțin acum
‎decât acum șase ani.
‎- M-ai ars. ‎- Știu. Mulțumesc.
‎Tu ești ultima. Ce e?
‎- E goală. ‎- Imposibil. Ai pus ceva. Toți am făcut-o.
‎Nu știu ce să vă zic, ‎fiindcă nu e nimic aici.
‎Vrea cineva ultima felie?
‎Prea târziu.
‎- Ce e? ‎- Devine cam aglomerat aici.
‎Da, eu plec.
‎Rămân să te ajut la strâns?
‎- Mă ocup eu. ‎- Frate,
‎e în regulă. Am făcut și eu mizerie. ‎Nu mă deranjează...
‎Nu. Cred că mă descurc ‎să-mi ajut iubita să strângă.
‎Dar mulțumesc.
‎- Cobor eu. Îmi dai tu lucrurile? ‎- Bine.
‎Ne vedem mâine.
‎Sigur.
‎De ce nu i-ai zis lui McClaren ‎că suntem împreună?
‎- Am încercat. Dar n-am găsit momentul. ‎- Da, nu există când flirtezi.
‎Nu flirtam. Deci...
‎Când mai vrei pizza, ‎spune-mi și îți aduc eu.
‎- Care e faza cu tine și pizza? ‎- Nu e vorba de pizza.
‎Dacă o aduce el, ‎pare că voi ați organizat totul.
‎Păi cam așa a fost.
‎Nu poți face asta, Lara Jean.
‎Nu când ai un iubit. Nu dă bine.
‎Sigur. Ca atunci când îți inviți fosta ‎la petrecerea actualei.
‎N-am invitat-o eu! Nu oficial.
‎- Poate am adus vorba. ‎- Da? Când?
‎Nu știu.
‎Ce contează? Tu ai aranjat cu pizza.
‎- Ne învârtim în cerc. ‎- Nu ar trebui să fie așa.
‎- Și cum ar trebui să fie? ‎- Nu știu. Dar nu așa.
‎Vrei să ne despărțim?
‎Stai, ce? Nu. De ce spui asta?
‎Nu știu.
‎De-aia nu i-ai zis lui John despre noi? ‎Ca să ai alternativă?
‎Nu e ăsta motivul.
‎Bine! De când suntem împreună, ‎nu știu cum să mă port.
‎N-am citit manualul iubitei.
‎Manualul iubitei? Adică?
‎Detalii. Gen se costuma ‎pentru meciurile tale.
‎- S-o fac și eu? ‎- Nu doar Gen.
‎Toate iubitele fac asta.
‎Deci vrei s-o fac și eu?
‎Dacă nu vrei tu, nu.
‎Ar fi drăguț, ar arăta că-ți pasă.
‎Ca atunci când trimiți o serenadă ‎de Ziua Îndrăgostiților?
‎Nu credeam că e ceea ce-ți place.
‎Ei bine, nu e.
‎Bine, atunci...
‎Vino aici.
‎Să nu ne mai certăm, bine?
‎Bine.
‎O iau eu.
‎Pe aici.
‎Ai darul de a te furișa fără niciun sunet.
‎Trebuia să-ți spun de mine și Peter.
‎E în regulă.
‎Lara Jean...
‎m-am simțit stânjenit.
‎Fiindcă am interpretat greșit.
‎E numai vina mea.
‎Îmi pare rău.
‎Dacă tot spunem adevărul
‎despre unele chestii, ‎știi cum îmi spui tu John Ambrose?
‎Toți îți spun așa.
‎Știu.
‎Datorită ție.
‎Cum?
‎Înainte de clasa a VI-a, ‎toți îmi spuneau John.
‎Apoi ai apărut tu ‎și mi-ai zis John Ambrose.
‎Spuneai că e grozav că amândoi ‎ne spunem ambele prenume.
‎N-am vrut să te corectez
‎și îmi plăcea să avem ceva în comun.
‎Așa că am insistat ‎să mi se spună John Ambrose.
‎Nu știu ce să zic.
‎E totul bine între noi, John... Ambrose?
‎Mereu a fost bine.
‎Lara...
‎Jean.
‎FALSA ZI A RECUNOȘTINȚEI
‎- Facem varză de Bruxelles? ‎- N-a prea mâncat nimeni anul trecut.
‎După Kitty, Falsa Zi a Recunoștinței ‎e cu cartofi.
‎Bine. Atunci, am luat tot.
‎Cred că totuși o să iau niște varză.
‎- Bună. ‎- Ce faci?
‎Pe-aici...
‎- Făceam... ‎- Să văd.
‎- Astea sunt bune. ‎- Da, sunt delicioase.
‎Nu l-am mai văzut pe tata îndrăgostit.
‎Dar uite-l acum,
‎râzând emoționat, cu mâinile în buzunar.
‎Pare cam... neajutorat.
‎- Bună. ‎- Bună.
‎Trebuia să iau niște varză de Bruxelles, ‎dar am fost distras...
‎- Înțeleg. ‎- Pentru...
‎- Falsa Zi a Recunoștinței. ‎- Da.
‎E ca Ziua Recunoștinței, ‎dar e în martie. Tradiție de familie.
‎- Vai, ce distractiv! ‎- Ar trebui să vii.
‎Da.
‎Păi, nu vreau să...
‎Nu vrei să aștepți până în noiembrie ‎pentru curcan.
‎Nu e așa? Vrei să vii?
‎- Da, o să vin. ‎- Bine.
‎Îți dau mesaj cu „informațiunile”.
‎Bine.
‎- Nimeni nu spune așa. ‎- Frumos jargon.
‎- Mă bucur că vii. ‎- Și eu.
‎Dar trebuie să-ți spun ceva.
‎Știi felicitarea de la tata?
‎Kitty a făcut-o.
‎Deci vrei să spui că felicitarea
‎către dna Rothschild, ‎cu sclipici albastru...
‎nu era de la el?
‎Ce răsturnare de situație!
‎- Stai, tata a luat varză de Bruxelles? ‎- Nu a luat.
‎Bine.
‎Tată.
‎Ce e?
‎- Mai ia. Nu ajunge. ‎- Bine.
‎Bine.
‎Îmi place.
‎Bine.
‎Nu-ți place fasolea verde?
‎Nu e în stilul Covey.
‎Adică restul felurilor de pe masă arată ‎ca în revistele de gastronomie ale mamei.
‎- A observat. ‎- Perspicace.
‎E o tradiție de la an la an.
‎Nu, e simbolic. E pentru mama.
‎Bine, se pare ‎că e o poveste la mijloc. Nu?
‎Când eram la facultate, am fost invitat ‎la Ziua Recunoștinței în cămin.
‎Ciudățenia era ‎că era mijlocul lunii martie.
‎Fata care găzduia petrecerea ‎era cea mai tare fată din câte văzusem.
‎Evie, mama lor.
‎Ei i se părea nedrept
‎ca cele mai frumoase două sărbători din an
‎să fie la sfârșitul anului, ‎așa de apropiate,
‎că ar trebui să favorizăm și restul anului ‎și să dăm o masă și în martie.
‎Iar la masă ‎toți au adus mâncare gătită în casă,
‎dar tata a adus ‎o conservă de fasole verde.
‎Așa e.
‎Iar ea a râs de el toată seara.
‎Atât de mult, că am crezut că e supărată.
‎Dar colega ei de cameră ți-a zis ‎că așa flirtează ea. Te tachinează.
‎Nu.
‎Asta e o tradiție foarte drăguță.
‎- Mulțumesc că ne-ai zis. ‎- Mulțumim.
‎Mai e încă o tradiție.
‎Da. Nou-veniții ‎trebuie să mănânce fasolea.
‎- Nu cred că e necesar. ‎- Ba e.
‎Mama te-a pus s-o mănânci. ‎Ca Margot, pe Josh...
‎Atunci, bine. Pare bătut în cuie.
‎Bine.
‎Până la fund.
‎- Nicio problemă. Îmi plac conservele. ‎- Acum înțeleg multe.
‎Pentru Eve.
‎Evie.
‎Deci?
‎E bună?
‎Nu-i așa de rea.
‎- Nu? ‎- Poftim!
‎Îmi dai sosul?
‎O să tai niște curcan. Iei tu asta?
‎- Da, desigur. ‎- Bine.
‎Ia să vedem.
‎- Tată, nu e neapărat nevoie. ‎- Ai mai făcut asta, nu?
‎Poate am greșit de câteva ori ‎în rolul meu de iubită.
‎Dar nu azi.
‎Ultima a durut.
‎LJ! Frumoasă ținută! ‎Lui Pete o să-i placă!
‎Bună!
‎Ce e?
‎Nu știu cum să-ți spun asta.
‎Spune-o și gata.
‎L-am văzut pe Peter cu Gen.
‎Păreau apropiați.
‎Cât de apropiați?
‎Bună!
‎Ai fost cu Gen azi?
‎Da.
‎Iar începem!
‎Era supărată. Părinții ei au probleme. ‎Voia să vorbească cu cineva care înțelege.
‎- Atât. ‎- Atât?
‎Kavinsky! Hai!
‎Peter, asta înseamnă tot.
‎Vrea să arate ‎că, orice s-ar petrece cu tine,
‎când ea te cheamă, tu fugi la ea.
‎Că, în final, o alegi pe ea
‎de fiecare dată.
‎Asta e o prostie.
‎Eu te aleg pe tine.
‎Când a fost de ales, ‎te-am ales pe tine.
‎De ales? Ce înseamnă asta?
‎Ea a filmat. I-am zis: ‎dacă te mai rănește, să n-o mai văd.
‎- Deci știai? ‎- Da, Lara Jean...
‎- Ai negat. ‎- Între voi e deja prea multă tensiune.
‎Nu voiam... Voiam doar...
‎- Să o protejezi. Ca întotdeauna. ‎- Să te protejez pe tine.
‎- Peter. ‎- Covey.
‎Pe bune. Să mergem.
‎Scuze, LJ.
‎Putem vorbi mai târziu?
‎Cum a știut?
‎- Ce? ‎- În noaptea aia.
‎Am zis că mă duc la culcare. ‎Gen știa exact unde erai. Cum?
‎- Pe ea o așteptai în jacuzzi, nu e așa? ‎- Peter!
‎Noi doi nu eram încă împreună pe bune.
‎Și de asta a făcut clipul.
‎Și dacă eu nu veneam să te caut,
‎ați fi împreună, ‎iar relația noastră nu ar fi existat.
‎Poate așa e mai bine.
‎Nu! Nu vorbești serios.
‎Mai bine pleci.
‎- Nu face asta! ‎- Du-te!
‎Nu, ne-am promis ‎că nu o să ne frângem inimile.
‎Cred că amândoi am făcut promisiuni ‎pe care nu le putem ține.
‎Da.
‎Mi-e dor de tine, mamă.
‎Aș vrea să-mi spui ce să fac.
‎E opt fără un sfert.
‎Știu.
‎Bine.
‎Deci nu te-am cunoscut cu adevărat
‎Deși m-am străduit, am încercat
‎Luată prin surprindere
‎Dependentă de tine
‎Am crezut că între noi e iubire ‎A fost doar o amăgire
‎Privind în urmă, e evident
‎Când avocatului i-am povestit ‎M-a întrebat unde te-am găsit
‎Tânără fiind, m-am îndrăgostit ‎De tipul nepotrivit
‎SUFERINȚĂ
‎Uneori mai și greșim ‎E în regulă, nu-i nimic
‎Poți crede că simți iubire ‎Când, de fapt, e doar durere
‎Uneori mai și greșim ‎E în regulă, nu-i nimic
‎La final, e mai bine pentru mine
‎Asta e morala poveștii, iubire
‎Toată lumea să se alinieze în zece minute ‎pentru excursia la Acvariul Portland.
‎Să țineți minte să aduceți fișele de lucru
‎și biletele de voie. ‎Și nu vă uitați prietenii.
‎Uneori mai și greșim ‎E în regulă, nu-i nimic
‎Poți crede că simți iubire ‎Când, de fapt, e doar durere
‎Uneori mai și greșim ‎E în regulă, nu-i nimic
‎La final, e mai bine pentru mine
‎Asta e morala poveștii, iubire
‎Se spune că e mai bine ‎Să iubești și să pierzi
‎Decât să nu fi iubit deloc
‎Asta ar putea fi o mare minciună
‎Dar simt nevoia să-ți spun tot
‎Îl vrei înapoi?
‎Da.
‎Da, sigur.
‎- Nu pot să-l desfac. ‎- Să te ajut.
‎Credeam că, dacă sunt cu Peter,
‎putem să trecem peste orice.
‎Am greșit.
‎Nu știu dacă înseamnă ‎că n-a fost iubire adevărată
‎sau doar că nu eram pregătiți.
‎Dar știu că ne-am mințit.
‎Și că eu m-am mințit pe mine însămi.
‎PUTEM SĂ NE ÎNTÂLNIM LA CASA DIN COPAC?
‎Bună!
‎Cred că știi m-am despărțit de Peter.
‎Da, am auzit ceva despre asta.
‎Un motiv a fost ‎că, atunci când era cu mine,
‎mereu am crezut că se gândește la tine.
‎Că n-o să mă ridic la așteptările lui. ‎Eram convinsă că nu te va uita niciodată.
‎Și apoi mi-am dat seama
‎că aceea care nu putea să te uite...
‎eram eu.
‎Poate nu-ți amintești asta, dar...
‎cea din capsula timpului ‎e brățara prieteniei noastre.
‎Nu ai dreptate ‎în legătură cu Peter.
‎E nebun după tine.
‎Îmi spune asta chiar el.
‎Și atunci nu l-am sunat ‎ca să te rănesc pe tine.
‎Dar...
‎Părinții mei divorțează
‎și sunt foarte confuză.
‎Peter a trecut prin asta, știi?
‎Am ascuns-o fiindcă nu voiam să știi ‎că și eu am pus același lucru înăuntru.
‎Bunica m-a învățat ‎un cuvânt coreean: ‎jung.
‎E legătura indestructibilă ‎dintre două persoane.
‎Chiar și când se urăsc,
‎vor simți mereu tandrețe reciprocă.
‎Eu și Gen avem ‎jung.
‎O parte din noi ‎va fi mereu interconectată.
‎Ca să merg mai departe,
‎trebuie să înțeleg că și Peter ‎are legătura asta cu ea.
‎JOHN AMBROSE ‎BUNĂ!
‎EȘTI PREGĂTITĂ ‎PENTRU BALUL STELELOR DE MÂINE?
‎Iată-te! Intră, dragă!
‎Arăți splendid.
‎Iar tu nu pari gata de bal.
‎Eu sunt doar voluntar. ‎Ar fi ciudat să mă gătesc.
‎Ei bine...
‎atunci cred că nu-ți va trebui asta.
‎E păcat că nu vrei să te gătești.
‎Căci asta ar arăta...
‎minunat pe tine.
‎Dar asta e.
‎Stormy.
‎Dă-mi rochia.
‎Cum arăt?
‎Felul în care arăți
‎ar trebui interzis de lege.
‎Bună.
‎Arăți minunat.
‎Mersi. Mă bucur că am decis să mă gătesc.
‎Și eu.
‎- E al lui tata. Da. ‎- Minunat.
‎Mergem?
‎- Da. ‎- Da.
‎„E al lui tata”?
‎Nu mai stați ‎în spatele mesei! Distrați-vă!
‎Ei sunt în stare ‎să-și toarne singuri punciul.
‎Ar trebui să lucrăm.
‎Convinge-o, bine?
‎Haide, invit-o la dans!
‎Ce aștepți?
‎Se pare că vor să dansăm.
‎Ca voluntari, ar trebui ‎să le dăm oamenilor ce vor.
‎În sfârșit, dansăm.
‎Voiam să te invit la balul ‎din clasa a VI-a.
‎Da.
‎Chiar am venit la tine acasă.
‎Am adunat mai multe bețe
‎și am scris cu ele D-A-N-S,
‎cu semnul întrebării la final. Da. ‎Chiar sub fereastra ta.
‎Apoi a venit tatăl tău.
‎Sunt sigur că...
‎Da, el a crezut ‎că fac curat în grădinile oamenilor.
‎Așa că mi-a dat zece dolari.
‎M-am fâstâcit teribil.
‎Așa că am plecat.
‎Nu-mi vine să cred.
‎Da.
‎E cam umilitor acum.
‎Nu ar fi trebuit să-ți spun... ‎Știu că ești cu Kavinsky.
‎Eu și el..
‎Ești bine?
‎Să ieșim la aer.
‎- Bine. ‎- Da.
‎Haide!
‎Nu-mi vine să cred că ninge ‎așa de târziu în an.
‎Adică, până mâine se va topi, probabil.
‎Dar...
‎Bine!
‎- Bine! ‎- Nu.
‎- Știi unde se va ajunge, nu? ‎- Nu!
‎Ce faci?
‎Îngeri de zăpadă.
‎Ți-e frig?
‎- Da, îngheț. ‎- Bine.
‎Haide!
‎E Peter.
‎Îmi pare rău.
‎Lara Jean.
‎Ești bine, dragă?
‎Ne-am sărutat.
‎Dar eu...
‎voiam ca el să fie altcineva.
‎Și acum simt că am stricat totul.
‎Nu.
‎Ești prea dură cu tine.
‎Uneori trebuie ‎să săruți bărbatul greșit
‎ca să știi ce e bine.
‎Așa am făcut și eu.
‎De mai multe ori decât ar trebui.
‎Dar dacă e prea târziu? ‎Eu și Peter ne-am despărțit.
‎Și ce dacă? Împăcați-vă la loc.
‎Dacă asta vrei.
‎Dar dacă el nu vrea?
‎Ce să nu vrea?
‎Pe mine.
‎Ei bine...
‎asta va durea ca naiba.
‎Da.
‎Bine. Stormy?
‎Da?
‎Pot să-ți aduc rochia mâine?
‎Nu.
‎Căci e a ta.
‎Mulțumesc.
‎Trebuie să plec.
‎Du-te.
‎Peter.
‎Ziceai că nu-ți place ‎să conduci pe zăpadă.
‎Frânge-mi inima, Covey.
‎Frânge-mi inima într-o mie de bucăți.
‎Fă ce vrei tu.
‎Te iubesc.
‎Și eu te iubesc.
‎Când aprinzi un lampion ‎și îl trimiți spre cer,
‎trebuie să-ți pui o dorință.
‎Eu credeam că vreau o promisiune ‎că eu și Peter nu ne vom răni vreodată.
‎Voiam ceva care nu există. ‎Fericire până la adânci bătrâneți.
‎Dar acum știu că nu vreau o iubire ‎cu jumătate de măsură.
‎Vreau totul.
‎Și, ca să ai totul, ‎trebuie să riști totul.
‎Dacă aș putea să o iau de la capăt, ‎n-aș schimba nimic.
‎Fiindcă tot ce s-a întâmplat ‎ne-a adus aici.
‎Asta e povestea noastră.
‎Și suntem abia la început.
‎Subtitrarea: Dan Anescu