Chůvy v akci?
To jako fakt, Laro Jean?
Teď nemáš fantazírovat o životě v osmdesátkovým filmu.
Ale dneska je to jiný. Není to fantazie.
Je to můj život.
Nepřijdu ti jiná?
Ne.
Ne, nic nevidím.
Jiná jak?
Jako někdo, kdo má kluka.
Vypadáš, že brzo přijde, a ty se vůbec nechystáš.
Sprchovala ses vůbec?
Vypadni.
Jdu se osprchovat.
Říká se, že pohádky nejsou skutečné.
Ale někdy...
„žijí šťastně až navěky“ doopravdy.
Na tuhle chvíli myslím, co jsem začala číst románky.
Moje úplně první rande.
Jak vypadám?
- Dokonale. - Moc ti to sluší, zlato.
Tak jo.
Ahoj.
Jak se vede?
- Dobrý. - Dobrý?
- Něco pro tebe mám. - Jé, děkuju.
- Ahoj, Kitty. Tohle je pro tebe. - Gerbery mám nejradši.
Doktore Covey.
- Kam jdete? Znám ty nejlepší restaurace. - Tati? Běž je dát do vody.
Chci to slyšet nahlas. V jedenáct?
V jedenáct.
Fajn, užijte si to.
Ale zas ne moc.
Čau.
V Cardona's jsem nikdy nebyla.
Dobrá restaurace.
- Hrozně se těším. - Jo?
Je to dobrý. Jo!
- Bude se ti to líbit. - Panebože. To je nádhera.
- Pro signorinu. - Díky.
- A pro signora. - Grazie.
Mají tu velké lístky.
Přece čím větší lístek, tím lepší restaurace.
Je to dvouvidličková restaurace.
Ta druhá je pro případ, že tu první shodíš ze stolu.
Proto tam není.
- Ale je. - Ale není.
Sleduj. Připravená?
- Petere, nech toho. To je tak trapné. - Co je?
Petere.
Ještě že mám náhradní.
Tohle je moje první rande.
Ještě nikdy jsem nebyla ničí holka.
Doufám, že mi to jde.
Hej. Dej mi klíčky.
Vážně chceš řídit?
Řídím dobře!
Bojím se řídit ve sněhu, ale víš co?
Ono nesněží.
- Tak jo. Ale nezabij nás. - Ano!
Prosím.
Jak ses o tomhle dozvěděla?
Mám své zdroje.
Takže, napiš si přání, a pak ho pošleš do nebe.
- Není to přání. - Jak to?
Už se to děje, takže to nemůže být přání.
- Co? - Co?
Co je?
Nechci, aby to skončilo.
Teď zrovna myslíš na to, že to skončí?
Jenom mě to tak napadlo, OK? Já jenom...
Tak ten nápad zase vyžeň!
Nemůžeš na prvním rande myslet na náš rozchod.
Nechci, abychom si zlomili srdce.
Slibuju ti, že ti nezlomím srdce.
A já, že nezlomím to tvoje.
- Líbí? - Ano.
- Koukej na to! Paráda. - Máš krásný rukopis.
Můžeme.
A jedeme.
Nech to nafouknout.
To je super.
- Panebože! - Už letí.
Zvládli jsme to. Je to nádhera.
Teď všichni vidí naše iniciály.
Nevím, jestli si někdy zvyknu, jak hluboké je tvoje auto.
- Je tak... - Je vysoké.
- Je to pěkně vysoké auto. - Když vystupuju, mám pocit, že padám.
Mělas počkat. Přišel bych tě chytit.
Takže...
Jaké bylo tvoje první rande?
Řekni mi to, jako bys na něm nebyla se mnou.
Bylo...
dokonalé.
- Jo? - Jo.
Tak dobrou noc.
Jo. Dobrou noc.
Dobrou.
Větší díl v pravé ruce přehoďte přes menší, který máte v levé.
Vážně musíme jít v tomhle?
Ostatní v tom nebudou.
Uděláme to, Kitty. Táta to chce.
Vypadáte skvěle. Korejský Nový rok miluju.
- Chtěla bych tam být s vámi. - Kéž by.
- Pošlu ti bambiliardu fotek. - Už skoro musíme!
Holky moje.
Ale ne. A je to tady.
Jako dvě krásné růžičky.
To je Margot?
Přál bych si, abys tu byla.
Já taky.
- Mám vás ráda. - Pa.
Já to dokázala.
To jsem ani nečekala.
Dobré ráno. Vypadáte úžasně.
- Díky! - Tady, doktore.
Díky, Jasmine.
Není ti teď líto, že sis nevzala hanbok?
Jo, mami. Jsem naprosto zdrcená.
Děkuju.
- Dáš si pivo, Dane? - Proč ne?
Tak co, Dane, chodíš s někým?
- Carrie! - Jen se ptám.
Nemusíš zůstat navždycky sám.
Táta říká, že je důležité, abychom si uchovaly korejské kořeny.
Ale já vím, že se o svátcích tak snaží hlavně proto,
že v blízkosti máminy rodiny si připadá blíž i k ní.
Takže ty máš kluka?
Bez urážky, jenom jsi mi přišla jako typ,
co do vejšky nebude mít nikoho.
Jmenuje se Peter a nebýt mě, vůbec by s Larou Jean nechodil.
Nevěděl, že existuje, ale já mu poslala její tajný dopis,
teda ona jich napsala pět.
Začali naoko randit, aby jeho ex žárlila a aby se utajilo, že se zabouchla,
ale pak se to zamotalo a oni začali randit doopravdy
a jsou k sežrání.
Roztomilá historka.
Trochu jak ze školky, ale roztomilá.
Ukaž Haven jeho fotku.
Nekecej. Tohle je tvůj kluk?
Jo, proč?
Nerada ti to říkám, ale viděla jsem video,
kde si to rozdával s nějakou holkou ve vířivce.
Jo... to jsem byla já.
Ale jenom jsme se líbali.
To je...
vlastně celkem cool.
Mám chuť na zmrzku. Co vy?
- Jasně. - Jasně.
To je pro tebe.
Díky.
Když Kitty poslala ty dopisy, myslela jsem, že umřu.
Týdny jsem se modlila, aby se dopis pro Johna Ambrose ztratil.
Když se nic nedělo, myslela jsem, že ta hrůza skončila.
Ale asi ne.
Milá Laro Jean,
nemohl jsem uvěřit, že mi přišel dopis od tebe.
Fíha. Už to bude tak pět let, co jsme se neviděli, ne?
Ne, že bych se zlobil nebo tak. Hrozně mě to potěšilo.
Nemůžu věřit, jak jsi byla v 11 vyspělá.
Když mně bylo 11, máma mi chystala po škole svačinu,
a tys přitom měla takhle komplexní myšlenky a emoce.
Je to šílený.
Připomnělo mi to, jak jsme jednou po škole zůstali venku. Pamatuješ?
Šli jsme do domku na stromě u Robertsonů a četli si Harryho Pottera.
Kdybych ti tehdy napsal milostný dopis, asi by v něm bylo něco jako:
„Rád si s tebou čtu.
Jsi moc hezká.“
Ale v tom tvém bylo mnohem víc.
Jenom mě zajímá, proč jsi ho poslala teď?
Tak či tak jsem moc rád, že jsem si ho mohl přečíst.
Tvůj John Ambrose.
Panebože.
John Ambrose McClaren mi právě poslal dopis.
Počkat, takže já jsem se mu v šesté třídě taky líbila?
Líbím se mu teď?
Tak jo. Uklidni se.
To není spontánní milostný dopis.
Je to spíš poděkování.
Nemusíš reagovat.
Ale nebylo by neslušné vůbec neodepsat?
Určitě by to bylo bezohledné, takže odpovím.
Ale přátelsky. Jenom tak jako zdvořile.
Díky za dopis a jedeme dál.
Milý Johne Ambrosi,
doufám, že se máš dobře.
Zajímáš se stále o politiku a diplomacii?
Jsem si jistá, že jsi ještě chytřejší, ohleduplnější a rozkošnější...
Co to píšu?
To nemůžu napsat.
Milý Johne Ambrosi,
máš překrásné písmo.
Když jsem viděla tvoje jméno na obálce, srdce mi poskočilo a...
Já jsem tak trapná.
Milý Johne Ambrosi,
zaprvé, díky, že jsi mi odepsal. Je fajn být po tak dlouhé době v kontaktu.
Ten den, kdy jsme si četli na stromě, si pamatuju.
Říkal jsi, že jsi v Mrzimoru a já taky,
a že to je možná znamení, že jsme si souzeni.
Panebože.
Nezvládnu to.
Měla bych o tom říct Peterovi?
Staň se dobrovolníkem!
Třeťáci ať se dostaví do kantýny, kde si vyberou praxi na druhé pololetí.
Čau Coveyová.
- Připravená? - Vždycky.
- Co se ti honí hlavou? - Jak to myslíš?
Tyhle sušenky jíš, když přemýšlíš.
- Jak to víš? - Já nevím. Možná z...
té tvojí fotky na Instagramu, hashtag suška k přemýšlení.
Tehdy jsem nevěděla, jak to mezi námi je.
Doufám, že o to teď nejde.
Pamatuješ, jak Kitty poslala ty moje dopisy?
- To myslíš vážně? - Jasně, že si vzpomínáš. Ale pamatuješ,
jak ses ptal, kdo dostal ty ostatní?
Ten poslední byl pro někoho z Modelu OSN.
Jo.
- Byl to John Ambrose McClaren. - Nekecej.
McClaren? To byl můj kámoš.
Odepsal mi.
Jakože ti napsal... opravdickej dopis? Nebo email? Nebo...
Ne, opravdickej dopis, poslal ho poštou.
Aha.
Říkal něco o mně?
- Jako co? - Nevím.
„Jak se má Kavinsky? Co teď dělá?“
Ne.
A tys mu odepsala?
Ještě ne.
Takže to uděláš? Máš to v plánu?
Asi bych měla.
- Proč? - Neodpovědět by bylo neslušné.
Pak nevím, proč mi to všechno říkáš. Chceš moje svolení, nebo...
Jenom mi přišlo, že by bylo divné ti to neříct.
Zvolte si dobrovolnickou službu moudře.
Budete přitom reprezentovat školu.
Rozšiřte si obzory, lidi!
Hej!
Jak je, krasavče?
- Čau L. J. - Čau Trevore.
Poslouchej.
Už jsme zabrali šest míst na Oakwoodském trhu.
- Všichni do toho jdou. - Tak jo.
Zapíšeme tě taky.
- Na Oakwood? - Jo.
Myslela jsem, že budeme spolu v Belleview.
Já mizím, pěknou hádku přeju.
No tak. Bude to zábava.
Margot dobrovolničila v Belleview.
A vypadá to líp na přihlášce na vysokou.
No, to kluci... Rozhodli jsme se,
že až začnou tréninky, půjdeme na Oakwood.
Jdi do toho. Já se zapíšu na Belleview.
Určitě?
Jo.
Běž se zapsat. Fakt.
Tak jo, ale nějak ti to vynahradím.
Po tréninku se sejdeme na kafe.
V pět.
Tak jo.
- Ty jsi tak líná! - Je to super.
Pojďte se se mnou zapsat do Belleview.
A hrát piškvorky s bandou osmdesátníků? Ani ne, díky.
Ne, ani náhodou. Už jsem se zapsal v charitativní jídelně.
Já jsem navrhla nový program. Práce se zvířaty z útulku.
Chris, tohle je, že si hraješ se svým psem.
Jo, je to pes z útulku.
Geniální nápad, ne?
Je to geniální. Jsem s tebou, Chris.
DOMOV DŮCHODCŮ BELLEVIEW
No jasně, že jdeš pomáhat do Belleview.
Jsi tak předvídatelná, Laro Jean. Rozkošné.
- Ty jdeš asi na Oakwood. - Probírat se shnilou zeleninou?
Fakt ne, díky.
Viděla jsem na Instáči, že jste byli o víkendu v Cardona's.
Klasický Kavinsky.
Když jsme se rozcházeli, říkala jsem si,
ještě jednou cacio e pepe a je po mně.
Dám ti tip. Jestli se chceš v létě vejít do džín...
asi by sis tam měla začít dávat saláty.
Když jsme se dali dohromady,
nečekala jsem, že z Peterova vztahu s Gen budu tak nesvá.
Jenže všechna poprvé, která jsem s ním měla,
si on už zažil... s ní.
Pardon, sedí tu někdo?
Jo, můj kluk. Promiň.
- Tady nikdo nesedí, Laro Jean. - Sedí.
- Peter má jen trochu zpoždění. - Vážně?
- Sedí tu někdo? - Jo, můj kluk, hned tu bude.
Promiň, Coveyová, já...
Trenér nás nutil obíhat hřiště, až všichni skoro zvraceli.
Mohls mi dát vědět.
Chtěl jsem, ale on má pravidlo...
Při tréninku žádný psaní, jinak nehraješ.
Potřebuju odehrát všechny zápasy, takže...
Moc mě to mrzí.
Měl jsem to vymyslet jinak, abys tu netvrdla.
Tos měl.
Vypadneme odsud.
Cože?
Brnkni tátovi.
Že přijdeš pozdě.
Cože? Kam jedeme?
Vezmu tě na rande.
- Tak jo. - Jo. Jdeme.
- Teď hned. - Jo, už jdu.
Nemusíš hnout ani prstem.
- Díky moc. - Děkuju.
Připravená?
Jo. Jo, jdeme!
Jdeme.
Jdeme se společně projet.
Už jedeme!
Tohle byl tvůj nápad!
Tohle je skvělý rande.
- Co si dáme teď? - Autodrom!
Mám to. Jeď, jeď! Mám to!
No tak. Jeď!
- Do toho! - No tak!
- Ne, přestaň! Au, Petere! - Dost, dost!
Myslím to vážně.
- Jeď, jeď! - Ne!
Jo!
Vítězství je moje!
Vyhrála jsem!
- Výborně. - Promiňte...
Tohle, prosím.
Děkuju.
- Sleduj. - Dobře.
- Dívám se.. - OK.
Vztahy jsou zvláštní věc. Jednu chvíli je všechno vzhůru nohama,
ale pak přijde kouzlo a všude jsou třpytky.
A když se usadí, jsi zpátky v pohádce.
Má ráda přírodu, je ranní ptáče,
- vždycky dobré boty. - O čem to mluvíš?
O paní Rothschild. Měli by spolu chodit.
Je rozvedená.
Od loňska.
Jasně. Protože táta, který léta s nikým nebyl,
najednou začne chodit se sousedkou.
To zní dost mimo, Kitty.
Představa chození s Peterem ti taky přišla mimo.
A jak to dopadlo?
Jen potřebují trochu postrčit.
Kitty.
Nech tátu a paní Rothschild být.
Myslím to vážně.
Ostříhala si živé ploty, Laro Jean. To je metafora!
Určitě? Můžu Henryho klidně nechat venku.
Nedal by si třeba žebírka?
Určitě.
- Půjdu pro to číslo. - Hodný kluk.
Ahoj.
- Jé, dobrý den. - Ráda vás vidím, paní Rothschild.
Mám tu Bobbyho kontakt. Můžu vám to poslat SMSkou?
Napíšu vám svoje číslo rovnou do telefonu.
- Tak jo. - Dobře.
Ten člověk má zelené ruce.
- Skvěle mi poradil s topolovkami. - Ty miluju.
- Vážně? - Jo.
Jsou mnohem zajímavější než nudné azalky.
Přesně.
Tak jo. Měla bych jít.
- Ráda jsem vás viděla, paní Rothschild. - Říkej mi Trino.
Prosím. Trino.
- Tak pojď. - Doprovodím vás.
Tak jo.
Do Valentýna se zamilujou!
Jak jsi tohle dokázala vyčíst z rozhovoru o zahradničení?
Protože táta psy nemusí.
Nebuďte nervózní.
Margot Belleview milovala kvůli lidem,
ale o jedné osobě mluvila mnohem víc než o ostatních.
Těžký soupeř!
Pro většinu lidí.
Jestli tohle není někdo od Songů-Coveyů, tak nevím.
- Vy musíte být Stormy. - A ty musíš být Lara Jean.
Sestra tě poslala, aby mě zkontrolovala?
- Dobrovolničím. Kde najdu Dorothy? - Jak se Margo ve Skotsku má?
- Myslím, že se jí na St. Andrews líbí. - Snad se pořád jen neučí.
Ve Skotsku to nikdy nebylo špatné.
Létávala jsem tam s Pan Am.
Byla jste palubní průvodčí?
Palubní průvodčí?
To je politicky korektní nesmysl. Byla jsem letuška.
V 10 km jsme podávaly uzené ústřice a míchaly martini s ginem.
Byly jsme varietní tanečnice oblohy.
Pojď, provedu tě.
Myslím, že musím počkat na Dorothy...
Dorothy ti řekne jen to,
kde najdeš lékárničku a věci na bingo.
Jestli to tady chceš doopravdy poznat,
pojď se mnou.
Tak jo, už jdu!
Tady je dílna.
A pletací kroužek.
Proč někdo zakládá klub na činnost, která se dá provozovat o samotě, nechápu.
Tady je herna.
Ubožáci, už mě nenechají s nimi hrát.
Banda komunistů.
Komunistů?
Tady byly snídaně, než se Hilda rozhodla, že má „dar“.
My tě slyšíme, víš to, že ano?
Stejně jste už věděli, co řeknu, ne?
Tady je Dorothy. Tohle je má drahá přítelkyně Lara Jean.
Je jednou z dobrovolníků ze střední.
- Ahoj. - Dobrý den.
Dorothy,
tahle je výjimečná.
Starej se o ni stejně skvěle,
jako o svoje fantastické Bloody Mary.
Vy jste vtipná.
Hodně štěstí, zlato.
Díky.
- Jdu si dolít. - Snězte si celer!
- Ano. - Potřebuje vlákninu.
To nepotřebuju. Mám všechno tady.
- Lara Jean Covey. - Jo.
- To jsem já. - Vítej. Počkáme ještě na kolegu.
Myslela jsem, že jsem se přihlásila sama.
Z Adleru ano, ale máme tu mladíka z Port Smith. Jmenuje se...
John Ambrose McClaren.
Ahoj, Laro Jean.
Ahoj...
Kristepane, Laro Jean!
Jdu pro lékárničku.
Jsi v pořádku?
Jo.
Sleduj můj prst.
- Aha. - Jo.
- Co děláš? - To jestli nemáš otřes mozku.
Jak to poznáš?
Na něco se tě zeptám.
Dobře.
Víš, kdo jsem?
- Někdo, komu jsem poslala milostný dopis. - Přesně tak.
A ten dopis budu potřebovat.
Proč?
No, napsala jsem ho už dávno,
nepamatuju si přesně, co jsem psala,
takže asi chci jen vědět, jak moc se mám stydět.
Tak jo. Přinesu ti ho, pod jednou podmínkou.
Že mi ho vrátíš, až si ho přečteš.
Potřebuju důkaz, že jsem se na základce někomu líbil.
Děláš si srandu?
Líbil ses úplně všem.
To si tak úplně nemyslím.
Ale i kdyby...
„všichni“ mě nezajímali.
Aha.
Jak je pacientce?
Je jí trapně, ale jinak je v pořádku.
Dobrý. Nechci, aby mě zase žalovali.
Můžeme začít?
Tak jo. Dobrý. Hezky pomalu.
Dobře. Hezky pomalu.
Dobrý.
Donesu ti ho, ty ho vrátíš.
Ber, nebo nech být.
- Platí. - Dobře.
Můžeme.
Myslela jsem, že když má člověk kluka, myšlenky na ostatní se úplně vypaří.
A přesto... Jsem do Petera zblázněná, ale pořád si v hlavě přehrávám
ten rozhovor s Johnem Ambrosem.
„Všichni“ mě nezajímali.
Nechtěla jsem myslet na to, co by bylo,
kdyby ten dopis dostal už na základce a ne až teď.
Ale myslela.
Mám dotaz.
Když jsi ty dopisy psala...
kdo se ti líbil nejvíc?
Musela jsi mít favorita. Nemohli jsme se ti líbit stejně.
Jeden z dopisů musel být intenzivnější než ostatní.
Kdybych byla opravdu upřímná,
jeden z dopisů byl, pokud si vzpomínám,
opravdu o něco intenzivnější.
Byl to ten můj. Že jo?
Byl to ten můj.
Že jo?
Určitě nechceš přidat třpytky? Nebo možná perly?
Nechci nic šílenýho, tohle je náš první Valentýn...
To je fakt.
Nechceš mu dát něco hodně od srdce,
a pak dostat něco z drogerie.
To by bylo trapné.
Tohle Margot nedostane včas.
Dobře, že tohle jde jen přes ulici.
- Ty dáváš Trině valentýnku? - Já ne. Táta.
Co jsme si říkaly o vměšování?
- A táta není na třpytky. - A ty jsi nebyla na Petera Kavinskyho,
dokud jsem na to nedala třpytky.
Jen si jdi! Jdi si pro koláčky!
Čekala bych, že coby jeden z mých úspěchů mi budeš malinko víc věřit.
Připrav se, Laro Jean. Loni Peter poslal Gen něco každou hodinu.
Tak jo. Ať už to máme za sebou.
Panebože.
Paráda!
JSEM TVOJE. PUSU
Páni!
Kámo, toho spamu!
Panebože. Ani nevím, kdo půlka z nich je.
To bude od fotbalistek.
Tohle je od Kelly?
Jo, ta je milá.
Ahoj.
Kavinskyho fanklubem se netrap.
Ty jsi Gen sesadila z trůnu, a ani ses nemusela snažit.
No jo. Jenom si někdy přeju, aby můj kluk byl trochu víc...
anonymní.
Koruna je těžké břímě.
Já ji nechci.
Ale ne. Teď je to na tobě.
- Já jsem ji nechtěla. - Je tvoje.
- Nech toho. - Je tvoje.
VALENTÝN
Hele, říkal jsem si...
Tady jsi.
Tady jsem.
Hledal jsem svou valentýnku.
Pojď.
Kam jdeme?
Uvidíš.
Říkal jsem si, že nejlepší bude ti to dát tady,
protože tady to všechno začalo, jak jsi mě přeskočila.
Tak jo.
Je nádherný.
Zapneš mi ho?
Jo.
No nene.
A tady máš přáníčko.
Krásný.
A ještě něco.
Tak jo.
„Nevyjde měsíc, leč zbudit můj sen
o krásné Laře Jean.
a nevyjdou hvězdy, leč roznítit zrak
mé krásné Lary Jean.“
Líbí se ti?
Panebože. Nikdy mi ještě nikdo nenapsal báseň.
Tohle je ta nejromantičtější věc na světě...
Chris? Proč naši tradiční valentýnskou Subway jíme v dílně?
Dílna je jediný místo, kde to dneska vydržím.
Z pěveckých skupin a capella mi krvácejí uši.
Co Kavinsky, mučil tě tím taky?
Ne, dal mi něco lepšího.
Pěkný! Ten válí.
Taky mám pro tebe dáreček na Den V.
- Chris, to je... - Je to rada.
Aha.
Než s Kavinskym zajdeš moc daleko, buď si napřed na sto procent...
- Ne, na tisíc procent jistá, že... - Že to chci. Já vím. Věř mi, nejsem...
Chtěla jsem říct něco jiného.
Měla bys dobře znát svůj motor,
než si pod kapotu pustíš někoho dalšího.
- Chris, všichni víme, že mrkat neumíš. - Jen chci, aby ses o sebe starala!
Jo, jasně, chápu. Chápu, děkuju.
Ahoj.
Aha.
Určitě to nemělo jiný důvod, že jsi chtěla jíst v dílně?
Oba máme rádi vůni pilin a to není zločin.
Já jdu.
Tohle bude pro tebe.
Díky.
Kristepane.
Sklapni.
- Johne Ambrosi, vítej! - Dobrý den, paní Glick.
Ahoj, Johne.
Dneska to bude legrace. Mám pro vás dva báječný projekt.
Brzy se bude konat každoroční belleviewská zahradní slavnost.
Loni nám pršelo, takže jsme se rozhodli ji přesunout dovnitř.
Takže zahradní party bude tady?
Jo! Dáme sem kapradiny v květináčích, sýry...
Světýlka, tak něco? Bude to v pohodě. Potřebuju, abyste to tady vyklidili.
- Je z toho trochu skladiště. - Páni.
Co to je?
Neúspěšný pokus pana Sawoskiho o pěstitelství
a majetek klientů, kteří neměli nikoho, kdo by ty věci vyzvedl, když zemřeli.
Dvě hromady, ano? Do popelnice a na charitu.
Když mluvila o zahradní party, představovala jsem si secesní eleganci.
Ne pár květináčů a obložený tác.
Jo, to je docela depka.
Jo.
Koukej na tohle.
Milostné dopisy, od někoho, kdo sloužil v Itálii.
Poslal jí svoji fotku a na zadní stranu napsal...
„Moje drahá Lindo...“
Je to dost osobní. Není mi příjemné to číst.
Přečteš si radši tohle?
Nezapomeň, že ti ho jenom půjčuju.
Rozhodně.
„Milý Johne Ambrosi,
pamatuješ na Halloween ve stodole u Matta Kaplana?
Celé týdny jsem pracovala na kostýmu. Hrozně jsem se těšila.
Nikomu jsem neřekla, za co půjdu.
A pak jsem se tam objevila.
Jako by všichni ostatní dostali tajnou zprávu,
že cool děcka už se na Halloween nepřevlíkají.
Bylo mi hrozně trapně.
Jako bych tam nepatřila.
A pak jsi přišel Ty, převlečený za vajíčko.
A mně došlo, že jsem možná trapná, ale cool způsobem.
A v tu chvíli jsem to věděla,
až ve špičkách červených tenisek.
Miluju Tě, Johne Ambrosi. Doopravdy Tě miluju.
Proč jen se musíš odstěhovat?
Možná se jednou znovu setkáme a ty nebudeš tušit, co jsem cítila.
Ale já to budu vědět.
Vždycky budu vědět, že moje srdce...
bylo kdysi Tvoje.“
Nemůžu uvěřit, že jsem tohle napsala. A že on to četl.
Nemůžu uvěřit, že je dole a ví, že právě čtu to, co jsem napsala.
Laro Jean, jsi v pořádku?
Nejsem si jistá.
Pojď ke mně.
Žádná žena by se s tímhle výrazem neměla ukazovat na veřejnosti.
„Možná se jednou znovu setkáme.
Vždycky budu vědět, že moje srdce
bylo kdysi Tvoje.
S láskou, Lara Jean.“
Proč?
- Proč jsem ty milostný dopisy psala? - Podle mě je to skvělé.
Tušila jsi, že se znovu setkáte.
A vidíš.
Mám přítele.
No a? Skoro každý můj románek se překrýval s jiným.
Tohle je jiné.
S Peterem jsme si slíbili, že se nezraníme.
Zlato, vždycky jeden toho druhého zraní.
- To nemůžou vyváznout bez zranění oba? - Když to děláš správně, tak ne.
- Je načase, abychom si daly něco k pití. - Stormy.
Je mi 16.
Jak myslíš.
Aspoň zbude víc pro mě.
Naleju ti limonádu.
Když jsem byla mladá já, alkohol byl legální v 18,
a od toho nejsi daleko.
- V tom věku jsem poznala prvního muže. - Jak?
Byl to náš soused.
A byl to písničkář.
Sedávala jsem v obýváku a poslouchala, jak zpívá.
Jednoho dne jsem zjistila,
že ta písnička byla o mně.
Když ti někdo napíše písničku,
tak víš jistě, že je to vážné.
A co báseň?
Jo. Jistě. To je to samé. Báseň je jen písnička bez hudby.
Na Valentýna mi Peter napsal nádhernou báseň.
Jistě si ji pamatuješ.
„Nevyjde měsíc, leč zbudit můj sen
o krásné Laře Jean...
A nevyjdou hvězdy...“
„...leč roznítit zrak
mé krásné Annabel Lee.“
Jak jste to...
Ten tvůj mladík má velmi dobrý vkus. To se musí nechat.
Jenže, nerada ti to říkám, ale autorem téhle básně
je Edgar Allan Poe.
Nechceš přehodnotit ten drink?
Jeď!
- Jedeme dál! - Pojď, dáme jednu na Instáč.
Ahoj, mami.
A teď na opravdovej.
Šlehačkové království.
Tajná přísada je...
- Šlehačka? - Proto se...
Jo, asi bys měl...
- Cože? - Já vím.
No dobře...
- Poslední zmrzlina, dáme si ji napůl? - Díky.
Sakra! Vždycky!
- Nemáš náladu na flip cup? - Nikdy.
- Nesnášej hru, ne hráče. - Vždyť říkám, že tu hru nesnáším.
Tak to vyklop.
Potřebuju pauzu.
Od nároků té role, být něčí holka.
Co ti dělá?
Nic mi nedělá.
Je to psychické.
- Aha. Pokračuj. - Je to takhle.
Jsme tu my dva a dělíme se o zmrzlinu.
A je to super.
Ale kdybych se dělila o zmrzku s Peterem,
nevím, myslela bych na to,
jestli se takhle dělil o zmrzlinu s někým přede mnou.
A jestli jo, byla to Gen?
Bude si myslet, že jsem upjatá, když budu chtít jenom tu zmrzlinu?
A možná jsem to naopak já, kdo chce víc, než se jenom podělit o zmrzlinu.
Takže odpověď na všechny tyhle otázky je...
že nevím.
Tak tohle se děje v holčičích hlavách?
- V téhle jo. - Tak to jsem rád, že nejsem ty.
A není to tvoje zmrzlina.
Takže brzdi.
Hele, Lucasi?
No?
- Pamatuješ si Johna Ambrose McClarena? - Jo.
Jasně.
V pátý třídě jsem do něj byl blázen.
Do něj a do Michaela B. Jordana v Rockym.
Já jsem do něj byla blázen v šestý třídě.
Dobrovolničí se mnou v Belleview.
Což nic neznamená.
S Peterem jsem naprosto šťastná.
Jenom to přílišné přemýšlení, jak jsem ti říkala, víš?
To se s Johnem Ambrosem neděje.
Je to snadné.
Ale to asi proto, že jsme jen kamarádi, ne?
Máš štěstí, L. J.
- Jak to? - Máš možnosti.
Na celý škole jsou možná dva teplí kluci.
Promiň.
Myslím na svoje problémy a vůbec mě nenapadlo...
čím si procházíš ty.
Poslouchej,
než se nadějeme,
budeme ze střední ve skutečným světě
a kluci na tebe budou stát frontu.
Jak si tím můžeš být tak jistá?
Protože když jsem nevěděla, že jsi gay, byla jsem v tý frontě první.
To byl parádní proslov kvůli kousku zmrzliny.
Všechno OK? Chceš vypadnout?
Jj
Vy si píšete, když jste od sebe pět metrů?
Ahoj.
Půjdeme?
Tak jo.
Čau, Lucasi.
Hm.
Dobrou noc, vy dva.
Jo, jo!
Nevěděl jsem, že se kamarádíte.
Ne. Tady není nic k vidění.
- Mazejte. - Čau, L. J.
Hej.
Jsi v pořádku?
- Byla jsi dneska docela potichu. - Můžu se tě na něco zeptat?
Jo. Jasně.
Týká se to té básně, cos mi napsal.
Neřekl jsem, že...
jsem ji psal já.
Promiň. Vypadalas tak šťastně,
když jsem ti ji přečetl, že jsem... Přál jsem si, abych ji napsal já,
abych pro tebe dokázal něco takového napsat.
Ale spisovatelka jsi ty.
Zlobíš se?
Ne.
Moc se mi líbí.
To je dobře, protože i když jsem to nepsal,
přesně to k tobě cítím.
Krásná Lara Jean.
Páni.
Je fakt dobrej.
Jak to, že mu to tak jde?
A jak to, že tak dobře umí i tohle?
No jak asi?
Víš, co ještě mu fakt jde?
Nechci s tebou teď spát.
Jo.
To je v pořádku. Nechtěl jsem...
nechtěl jsem s tebou teď spát.
- Jen jsem to chtěla říct. - Jasně.
Jenom kdyby...
Věř mi trochu, Coveyová. Nechci na tebe tlačit.
Zvlášť ne v autě před tvým domem.
- Měla jsi pocit, že na tebe tlačím? - Ne.
- Já... - Pamatuješ,
co se říkalo o mně a Peterovi na loňském maturiťáku?
Ne, já jen...
S Gen jste to dělali hodně, že jo?
Nemohli bychom...
nemluvit o Gen?
O Gen ani nejde, jenom...
Chybí ti sex?
Je v tvém životě prázdno?
Prázdno? Ne.
Ne.
Ne, ani trochu.
Ber to takhle.
Ty už jsi skákal s padákem.
Já jsem ještě nikdy s padákem neskákala,
takže bych se na to samozřejmě zeptala tebe, kdyby to bylo...
něco, co chci udělat.
Slibuju ti, že jestli se někdy rozhodneš, že chceš zkusit seskok s padákem,
strašně rád do toho půjdu s tebou.
Ale je to velké rozhodnutí...
seskočit s padákem ze skály...
víš.
Jo.
Dobře.
Doprovodím tě ke dveřím.
- Tak jo. - Tak jo.
ROZVRH SOBOTA
V pořádku?
ODPOLEDNE BINGO
- Všichni v pohodě? - Jo.
Tenhle týden máme velkou cenu.
Kolo zralé goudy, kterou daroval
syn paní Glick. Mockrát děkujeme.
Tak už tahej!
Dobře. Tak jo.
První číslo je...
B-4.
Nezapomněl jsem, žes mi ten dopis nevrátila.
O-62.
Nedostaneš ho zpátky. Je to moc trapný.
B-11.
Trapný? Já jsem v 6. třídě koktal. A dělali jsme Shakespeara.
To si nepamatuju.
N-32.
G-48.
Ale i s lehkým koktáním jsi byl pořád horký zboží.
Když měly holky přespávačky, říkaly: „Tým Peter, nebo tým John?“
G-60!
Jo, a to je právě ono.
Holky dělaly, že se jim líbím, protože jsem kamarádil s Peterem.
I-24.
Pamatuješ na tu párty v šestce? Nemohl jsem uvěřit tomu...
že Sabrina Fox chce jít se mnou. Nevěřil jsem tomu.
A pak se celý večer snažila tancovat s Peterem.
I při pomalých písních, kdy nešlo předstírat,
že tancujeme ve skupině.
Hej!
Konec plkání.
Hlaste ta čísla.
I-25.
Nemůžu se dočkat, až nebudu muset předstírat,
že flip cup je zábavná hra.
Proč myslíš, že oba děláme dobrovolníky tady
a trávíme sobotu s důchodci?
N-40.
Jsme trapný?
Možná trochu. I-30.
- Ale cool způsobem. - Rozhodně. Trapný, ale cool způsobem.
- Jo. - Děláš si srandu?
B-2?
Mám BINGO.
Jdi se vycpat.
Když už mluvíme o Peteru Kavinskym,
mám tě pozdravovat.
Super.
Vy se pořád vídáte?
Ano.
Je stejný, jako byl na základce?
Jak to myslíš?
Jako že... No, třeba na oslavách si vždycky vzal...
poslední kousek pizzy.
A když mu někdo něco řekl, on na to: „Já jsem sportovec.“
Jednou jsi mi na narozeninovou oslavu udělala ty úžasné cupcaky
s burákovým máslem a čokoládou, vzpomínáš? Mňam.
Taky mi snědl poslední.
Ale my se na něj nezlobili, protože on je...
Prostě Peter Kavinsky, víš?
Jo. Vím.
- A... - Chodí pořád s Gen?
- Cože? - Určitě jo, když se všichni kamarádíte.
No, já a Gen už nejsme kamarádky,
a s Peterem se rozešli.
To dává smysl. Páry na střední spolu moc nezůstávají.
Jo. No a ještě bych ti...
asi měla říct, že...
Páni, vy jste skvělý tým! Ale tohle je špatně.
Věci na bingo patří do sklepa.
Tady to je potřeba vyklidit na slavnost. Jdu připravit švestková daiquiri.
- Dorothy? - Dorothy!
On je tu sklep?
Páni.
Panebože.
Tady je busta Mozarta. Jeho nová deska je super.
Hele.
Koukej.
Do háje s tou zahradní slavností a kapradím v květináči.
Měli bychom jim dát, co chtějí.
Záminku se vyparádit a zatancovat si jako dřív.
Jo?
Obnovíme Hvězdný ples.
Je šílený, že si lidi myslí, že důchodci chtějí jenom hrát bingo.
Přesně.
Skvělý nápad.
Super.
I když...
mám dojem, že staré lidi bingo z nějakého důvodu fakt hrozně baví.
Jo.
Víš, co mi to připomíná?
Časovou schránku.
Víš, kdy jsme ji zakopali?
Jo, při jednom pizza večírku v domku na stromě.
Pizza večírky.
V tom domku na stromě jsme si užili spoustu legrace.
Jak jsme tam jen tak byli...
Četli si...
Musím ti něco říct.
Co je?
Budou ten domek na stromě bourat.
Proč?
Robertsonovi se stěhují
a ten nový pár nemá děti, takže...
Časová schránka. Měli bychom ji vyhrabat.
A nedopřát ten objev budoucím generacím?
Budoucí generace budou mít plné ruce práce s deforestací.
A přelidněním měst.
To už budeme žít pod vodou, ne?
Ale my si to můžeme užít.
Co myslíš?
Tak jo, je to super nápad. A pozveme i ostatní, co u toho byli.
Jo.
Jo, jasně. Můžeme pozvat všechny.
Bude to super.
Já přinesu pizzu.
Ty bys mohla upéct ty cupcaky s burákovým máslem a čokoládou?
Dýchací ústrojí chobotnic je zvláštní i díky tomu,
že nemají jen jedno srdce, ale hned tři.
Udělejte řez pod očkem...
a uvidíte žaberní srdce.
Chobotnice jsou měkkýši.
Příští týden je uvidíme v Portlandském akváriu.
Tak jo, ukaž.
Co děláš v pátek? Máš volno?
Nevím.
Proč?
Pamatuješ tu časovou schránku, co jsme kdysi zakopali?
- Měli bychom ji vyhrabat. - My sami?
Ne, i ostatní, se kterými jsme ji zahrabali.
- Takže, Gen? - Ne.
Gen nezvu. Zveřejnila tamto video...
Nevíme jistě, jestli to byla ona, ne?
Nemyslím si, že by přišla, i kdybychom ji pozvali.
Byli bychom tam já, ty, Chris,
Trevor a John Ambrose.
Takže jsi mu odepsala.
Je to legrační.
Dobrovolničíme spolu v Belleview.
- To není možný. - Jo.
- Vážně? - Jo.
- Tys mu řekla, aby tam s tebou šel? - Ne, ani jsem mu neodepsala.
Aha.
Ježíši, Coveyová, na holku, co nikdy s nikým nebyla,
umíš s klukama slušně cvičit.
Prosím?
Časová schránka. Tak dobře, proč vlastně ne?
Nevíme, co tam najdeme.
Tak fajn.
Sleduj.
- Ne. - Sleduj.
Prosím tě...
Kristepane...
Burákové máslo a čokoláda?
Peter má ale radši slaný karamel.
Laro Jean.
Ahoj.
Dvě salámové pizzy budou stačit, ne?
Není tohle Johnny McClaren?
Peter Kavinsky.
Ahoj, kámo.
- Rád tě vidím. - Taky.
- Jak je? - Dobrý. To je pizza?
Dvakrát salámová.
Tou nic nezkazíš.
Až když jsem je viděla stát vedle sebe, došlo mi,
jak neuvěřitelně špatný nápad to byl.
Hej! Máte pizzu?
Umírám hlady!
- Johne! - Jo.
- Jsi tu. - Jo.
Kámo.
Taková doba!
No, my jsme to s L. J. vymysleli, takže...
- Fajn, žes přišel. - Už chybí jenom Chris.
- Moje pozvánka se asi někde ztratila? - Páni. Gen a Peter. Jako za starých časů.
Tak jdeme na to, nebo co?
Proč jdeš od řeky?
Jenom jsem pohřbívala mrtvolu.
Ty jsi další na řadě!
- Uklidni se, Chris. - Ukaž, vezmu ti to.
- Děkuju. - Jasně.
Lopatu. Nevěřím ti.
- Hele, pamatujete si, kde to je? - Potřebujete pomoct?
Ne, v pohodě. Díky.
Někde tady, ne?
- Takhle se cupcake nejí. - Hele! Ona ho jí zespodu...
Schovává si to nejlepší na konec!
Tak se to dělá.
Proč jsi neřekla mně, ať donesu pizzu?
Tak to otevřeme!
Já první.
- Kdo tam dal tohle? - Já.
Jenom náramek.
Není to jenom náramek,
ta šňůrka byla to nejcennější, co jsi měla.
Asi jo.
Baseball.
- To bude tvoje. - Jo.
Tehdy jsem v Claremont Park dal homerun.
To si pamatuju. Vyběhls pak ven a dal mi pusu před mámou, že jo?
Ne. Na to si nepamatuju.
Tak jo. Jo, to je moje.
No jo, koncert Linkin Park v Crystal Ballroomu.
- Linkin Park? Nerde. - Co?
Linkin Park je boží.
Pamatuješ na tohle, McClarene? Jak ses nechal trochu unést
- a chodil v týhle kšiltovce denně. - Bože.
Laro Jean, tys měla tričko Seahawks, abys udělala dojem na Johna, ne?
- Ne. - To je roztomilý, jestli je to pravda.
McClarene, pamatuješ, jak jsi koktal?
Jenom jsem si všiml, že už nekoktáš.
Jasně, díky. To je fajn.
Moje logopedka by určitě byla ráda, že její metody zafungovaly.
Je to dobrý.
Tohle je pro budoucí Chris.
To jsem já.
Cože!
Génius tehdy...
i dnes.
No, to nevím. Génius by asi věděl něco o inflaci.
Například že 20dolarová bankovka má dnes menší hodnotu než před 6 lety.
- Opravdu jsi mě dostal. - Já vím.
Už jenom ty. Co tam je?
Je to prázdný.
To není možný. Všichni jsme tam něco dali.
Nevím, co na to říct. Prostě tam nic není.
Chce někdo poslední kousek?
Moc pomalý.
- Co je? - Začíná tu být těsno.
- Jo, já mizím. - Zůstanu a pomůžu ti uklidit.
- Já to zvládnu. - Ne,
kámo, stejně jsem ten nepořádek způsobil. Ale rád to...
To je dobrý. Myslím, že svojí holce zvládnu pomoct s úklidem.
Ale díky.
Půjdu dolů a ty mi to podáš?
Tak jo.
Tak ahoj zítra.
Jasně.
Proč jsi McClarenovi neřekla, že jsme spolu?
- Snažila jsem se. Nebyla vhodná chvíle. - Jo, to není, když flirtuješ.
Neflirtovali jsme. Takže...
Až budeš příště potřebovat pizzu, stačí říct.
Co máš pořád s tou pizzou?
O pizzu nejde. Když ji nese on, vypadá to, jako byste to pořádali vy dva.
Taky že jo.
To nejde, Laro Jean.
- Ne když máš kluka. Vypadá to divně. - Jasně.
Asi jako když na party svojí holky pozveš svoji ex.
Já jsem ji nepozval! Ne oficiálně.
- Možná jsem to zmínil. - Jo? A kdy?
Nevím.
Co na tom záleží? Pizzu jsi zařídila ty.
- Točíme se v kruhu. - Takhle to nemá být.
- A jak teda? - Nevím. Ale takhle ne.
Takže se chceš rozejít?
Cože? Ne. Proč to říkáš?
Já nevím.
Proto jsi o nás Johnovi neřekla? Nechávala sis zadní vrátka?
Ne, tak to vůbec není.
Tak jo, fajn! Co jsme spolu, nevím, jak se chovat.
Neznám manuál pro přítelkyně.
Manuál pro přítelkyně? Cože?
Drobnosti. Jak se Gen vždycky vyfikla na tvoje zápasy.
- Mám to dělat taky? - Nejenom Gen. Dělají to všechny holky.
Chceš, abych to dělala já?
Asi ne, jestli nechceš.
Bylo by fajn vidět, že ti na tom záleží.
Jako kdybys mi na Valentýna poslal serenádu?
Myslel jsem, že to není tvůj styl.
To není.
Takže...
Pojď sem.
Už se nebudeme hádat, jo?
Tak jo.
Ukaž.
Tudy.
Rafinovaně o něčem pomlčet ti vážně jde.
Vím, že jsem ti o Peterovi měla říct.
To nic.
Laro Jean, já...
Jenom mi bylo trapně.
Celé jsem si to špatně vyložil.
Je to moje vina.
Promiň.
Když už si teď nějaké věci...
vyříkáváme,
víš, jak mi říkáš Johne Ambrosi?
Všichni ti tak říkají.
Já vím.
To kvůli tobě.
Cože?
Do šesté třídy mi všichni říkali Johne.
A pak jsem poznal tebe a tys mi řekla Johne Ambrosi.
Přišlo ti super, že si oba necháváme říkat prvním i druhým křestním jménem.
Nechtěl jsem tě opravovat,
líbilo se mi, že máme něco společného.
A začal jsem všem říkat, ať mi říkají Johne Ambrosi.
Ty jo.
Nevím, co říct.
Jsme v pohodě, Johne...
Ambrosi?
Vždycky jsme byli v pohodě.
Laro...
Jean.
JAKO-VZDÁNÍ
- Bude letos růžičková kapusta? - Loni ji nikdo moc nechtěl.
Kitty tvrdí, že na Jako-vzdání jde hlavně o brambory.
V tom případě asi máme všechno.
Anebo víš co, trochu přeci jen vezmu.
- Ahoj. - Co děláš?
Jenom...
- budu dělat... - Ukaž.
- Tyhle jsou skvělé. - Jo, výborné.
Nikdy jsem tátu neviděla zamilovaného.
A teď tu stojí a nervózně se směje s rukama v kapsách.
Vypadá trochu... beznadějně.
- Dobrý den. - Ahoj.
Chtěl jsem vzít ještě růžičkovou kapustu, ale nějak jsem se zapomněl.
- Aha. - Na naše...
- Jako-vzdání. - Jako-vzdání.
Jako Díkuvzdání, ale v březnu. Je to naše rodinná tradice.
To je super!
- Měla byste přijít. - Jo.
Já, no... Nerada bych...
Nerada bys čekala na krocana až do listopadu.
Že jo? Přijdeš?
- Tak jo. - Dobře.
Pípnu ti další info.
Dobře.
- To nikdo neříká. - Pěkný slang.
- Jsem ráda, že přijdete. - Já taky.
Ale něco bych vám měla říct.
To valentýnské přáníčko, co vám táta poslal...
vyrobila Kitty.
Počkat, ty mi tvrdíš, že to přání,
adresované třpytivým lepidlem pro paní Rothschild...
nebylo od vašeho táty? Tak tomu říkám nečekaná zápletka.
Vzal tu růžičkovou kapustu?
Růžičkovou kapustu nevzal.
Jasně.
Tati.
Co?
- Víc. To nestačí. - OK.
Dobře.
- To se mi líbí. - Jo.
Tak jo.
- Něco se ti nezdá na těch fazolkách? - Jenom jsou trochu necoveyovské.
Ne? Všechno ostatní na stole vypadá jako z jednoho z máminých
gastronomických magazínů.
- Všiml si. - Dobrý postřeh.
Já prostě vždycky nosím plechovku fazolek.
Je to symbolické. Tak trochu pro mámu.
To vypadá, že za tím je nějaký příběh. Je to tak?
Jednou na vysoké jsem dostal pozvánku na Díkuvzdání, na koleji.
Zvláštní bylo, že to bylo uprostřed března.
Hostitelka byla nejvíc cool holka, co jsem kdy viděl.
Evie, jejich máma.
Připadalo jí nefér, že dva největší svátky jsou na konci roku,
hned po sobě, a že by bylo fajn
tu lásku trochu rozložit a dopřát milému březnu
taky společné jídlo.
A na to společné jídlo všichni navařili domácí dobroty,
akorát táta přinesl...
- ...plechovku fazolek.
Jo.
Celý večer si z něj dělala legraci.
Až jsem si myslel, že je fakt naštvaná.
Ale její spolubydlící ti pak řekla, že takhle ona flirtuje. Škádlí.
Ne.
To je moc krásná tradice.
- Děkuju za ten příběh. - Jo, díky.
Je tu ještě jedna tradice.
Jo. Ty fazolky musí sníst nováčci.
- To snad není nutné. - Je to velmi nutné.
Máma tě donutila je sníst a Margot donutila Joshe, takže...
- V tom případě je to neměnná tradice. - OK.
Až do dna.
Já mám konzervy rád.
Že mě to vůbec nepřekvapuje.
Tak na Eve.
Na Evie.
Tak co?
Dobré?
Nejsou tak špatné.
- Že ne? - Tak vidíte.
Podáte mi brusinky?
Nakrájím krocana. Vezmeš tohle, zlato?
- Jasně. - Tak jo.
Tak jdeme na to.
- Tati, tohle není nutné. - Už jsi to dělal, že ano?
Možná jsem to v roli holky párkrát trochu podělala.
Ale dneska ne.
Ten poslední bolel.
L. J.! Super outfit. Peter se zblázní!
Čau, kámo.
Co je?
Nevím, jak ti to říct.
Tak to vysyp.
Viděla jsem Petera s Gen.
Vypadali, že si jsou blízko.
Jak blízko?
Čau.
Byl jsi dneska s Gen?
Jo.
A je to tu zas.
Byla rozrušená, dějou se nějaký...
špatný věci s jejími rodiči, tak chtěla mluvit s někým, kdo to chápe.
- To je celé. - Jo?
Kavinsky! Jedeme!
Petere, v tom je všechno.
Snaží se dokázat, že ať se děje cokoli,
stačí zavolat a ty přiběhneš.
A když dojde na lámání chleba,
ty si pokaždé vybereš ji.
To je blbost.
Vybral jsem si tebe, Laro Jean. Když na to přišlo, vybral jsem si tebe.
- Když na to přišlo? Jak jako? - To video natočila.
Řekl jsem jí, že jestli ti znovu ublíží, je konec.
- Takže jsi to věděl? - Jo...
- Ale popřels to. - Protože mezi vámi dvěma
je už tak tolik zlé krve.
Snažil jsem se jenom...
Ji chránit. Jako vždycky.
Chránit tebe.
- Petere. - Coveyová.
Vážně. Už pojď.
Promiň, L. J., ale... Jo.
Můžeme to probrat pak?
Jak o tom věděla?
- O čem. - Ten večer.
Říkala jsem, že jdu spát. A Gen přesně věděla, kde jsi. Jak?
Čekal jsi v té vířivce na ni, že jo?
Petere!
Ty a já jsme spolu vlastně ještě ani pořádně nebyli.
Proto to video natočila.
A kdybych za tebou tehdy nešla,
chodili byste dál s Gen a my dva bychom neexistovali.
Třeba by to tak mělo být.
To neříkej. To nemyslíš vážně.
Měl bys jít.
- Tohle nedělej. - Jdi.
Ne, slíbili jsme si, že si neublížíme.
Myslím, že jsme oba dali sliby, které jsme nedokázali splnit.
Jasně.
Chybíš mi, mami.
Kéž bys mi mohla poradit.
Je tři čtvrtě na osm.
Já vím.
Tak jo.
ZLOMENÉ SRDCE
...můžeš si myslet, že jsi zamilovaná, ale je to jenom bolest.
Chyby se dějou, to je v pořádku...
Nakonec je to pro mě lepší...
A o to tady jde.
Za deset minut by všichni měli být připraveni
k odjezdu do Portlandského akvária.
Nezapomeňte si pracovní listy
a potvrzení od rodičů. A nezapomínejte na kamarády.
Chceš to zpátky?
Jo.
Jo, proč ne.
- Nejde mi to. - Pomůžu ti.
Myslela jsem si, že když s Peterem budeme, zvládneme všechno.
Nebyla to pravda.
Nevím, jestli naše láska nebyla skutečná,
nebo jsme jenom nebyli připravení.
Ale vím, že jsme k sobě nebyli upřímní. A já nebyla upřímná sama k sobě.
Můžeme se sejít v domku na stromě?
Ahoj.
Asi víš, že jsme se s Peterem rozešli.
Něco jsem zaslechla.
Zčásti to bylo proto, že když byl se mnou,
myslela jsem si, že pořád myslí na tebe.
A že já nikdy nebudu dost dobrá.
Že na tebe nikdy nezapomene.
A pak jsem si uvědomila...
že ten, kdo na tebe nemůže zapomenout...
jsem já.
Asi si to nepamatuješ, ale tohle...
jsem do schránky dala, protože je to náš náramek přátelství.
Ohledně Petera se úplně pleteš.
Je do tebe blázen.
Řekl mi to sám.
A já mu nevolám, abych ti ublížila.
Jenom...
Moji rodiče se rozvádějí
a je to fakt hrozný.
A Peter to zažil, víš?
Tohle jsem tu schovala, protože jsem nechtěla,
abys věděla, že jsem tam dala to samé.
Babička mě naučila jedno korejské slovo, džang.
Je to spojení mezi dvěma lidmi, které nelze přetrhnout.
I když se z lásky stane nenávist, v srdci pro ně máš navždycky něhu.
Džang je mezi mnou a Gen.
Část nás bude vždycky navzájem svázaná.
Jestli se chci posunout,
musím Peterovi přestat vyčítat, že to s ní má i on.
Ahoj!
Ahoj!!
Připraven na zítřejší Hvězdný ples!
Tady jsi. Pojď dál, zlato.
Vypadáte úžasně.
- A ty vypadáš, že nejsi ready na ples. - Jsem jenom dobrovolnice.
Bylo by to divný.
Aha...
Tak to asi tohle nebudeš potřebovat.
Škoda, že se nechceš obléknout do večerního.
Tohle by na tobě vypadalo...
tak krásně.
Ale to se nedá nic dělat.
Stormy.
Dejte mi ty šaty.
Jak vypadám?
To, jak vypadáš...
by mělo být nezákonné.
Páni.
Ahoj.
Vypadáš skvěle.
Díky.
Jsem ráda, že jsem se oblékla.
Já taky.
- To je tátovo. - Jasně.
Můžeme?
- Ano. - Jo.
„To je tátovo“?
Vylez zpoza toho stolu a pojďte si to užít.
Tihle lidi si dokážou nalít punč sami.
Máme tu pracovat.
Mohl bys ji přesvědčit?
No tak, požádej ji o tanec.
Na co čekáš?
Zdá se, že chtějí, abychom tancovali.
Jako dobrovolníci bychom jim měli dát, co chtějí.
Tak konečně tancujeme.
Chtěl jsem tě pozvat na tu oslavu v šesté třídě.
Jo.
Dokonce jsem šel k vám domů.
Nasbíral jsem větvičky
a udělal z nich slovo TANEC a otazník. Jo.
Pod tvým oknem.
A pak přišel tvůj táta.
Myslím že...
Jo, určitě si myslel, že uklízím ulici.
Tak mi dal deset dolarů
a já jsem strašně znervózněl.
Tak jsem šel domů.
Nemůžu tomu uvěřit.
Jo.
Teď mi to přijde docela trapný.
Asi jsem ti to ani neměl říkat.
Vím, že jsi s Kavinskym.
My jsme se...
Aha.
Jsi v pořádku?
Pojďme na vzduch.
- Dobře. - Jo.
Páni.
Pojď.
Bože, nemůžu uvěřit, že sněží tak pozdě v roce.
Nejspíš to...
do rána roztaje.
Ale...
Tak jo!
- Dobře! - Ne.
- Víš, jak to dopadne, ne? - Ne!
Co to děláš?
Anděla.
Je ti zima?
- Strašná. - Tak jo.
Jdeme.
Myslíš na Petera.
Promiň.
Laro Jean.
Jsi v pořádku, zlato?
Políbili jsme se.
Ale...
Chtěla jsem, aby to byl někdo jiný.
Mám pocit, že jsem všechno zkazila.
Ne, ne.
Jsi na sebe příliš tvrdá.
Někdy musíš políbit špatného muže, abys poznala, kdo je ten pravý.
I mně se to stalo.
Víckrát, než by dáma měla připustit.
Ale co když je pozdě? S Peterem jsme se rozešli.
No a? Tak se zase sejděte.
Jestli to chceš.
A co když nechce on?
Co když nechce co?
Mě.
No...
tak to bude bolet jak čert.
Jo.
Dobře. Stormy?
Ano?
Můžu vám ty šaty vrátit zítra?
Ne.
Protože jsou tvoje.
Děkuju.
Musím jít.
Běž.
Petere.
Říkalas, že nerada řídíš ve sněhu, ne?
Zlom mi srdce, Coveyová.
Rozbij ho na tisíc kusů.
Dělej si, co chceš.
Miluju tě.
Já tebe taky.
Když rozsvítíš lucernu a pošleš ji do nebe,
máš si něco přát.
Myslela jsem, že chci slib, že si s Peterem nikdy neublížíme.
Chtěla jsem něco, co neexistuje.
Chtěla jsem „šťastně až do smrti“.
Ale teď vím, že nechci poloviční lásku.
Chci všechno.
A mít všechno znamená všechno riskovat.
Kdybych to měla udělat celé znova, nic bych neměnila.
Protože všechno, co se stalo, nás přivedlo až sem.
Tohle je náš příběh.
A jsme teprve na začátku.
Překlad titulků: Sára Foitová