‫יש לי בראש תמונה של מקום,‬
‫של בית ואישה.‬
‫אני לא יודע אם משהו ממנה אמיתי.‬
‫אבל היא מעוררת תחושה מסוימת.‬
‫והתחושה הזו אמיתית.‬
‫אושר‬
‫כן, אתה יודע מה? אני אעביר אותך. תמתין.‬
‫גרג ויטל‬
‫חצי האי‬
‫המצפה‬
‫מלון פליאדיס‬
‫בית החלומות‬
‫ברצינות, מה הקטע? ויטל שוב לא עונה לטלפון.‬
‫אמילי ויטל החלק כדי לענות‬
‫- היי, אהובתי. - היי.‬
‫אני שמח כל כך שחזרת אליי.‬
‫איך הכתף שלך?‬
‫הכתף שלי בסדר. הרגל שלי קצת כואבת,‬
‫אבל אני לוקח את התרופה, אז... די לדבר עליי. מה שלומך?‬
‫אני בסדר.‬
‫רציתי לדבר איתך על סיום הלימודים שלי.‬
‫אני לא מאמין שאת מסיימת ללמוד.‬
‫אתה לא מאמין? באמת?‬
‫הזמן עובר בלי ששמים לב. אבל אני...‬
‫אני גאה בך מאוד.‬
‫אימא הזמינה מקומות במסעדת קליפ'ס אדג'.‬
‫בסדר. זה יהיה נחמד.‬
‫אני רוצה שתבוא.‬
‫היא רוצה שאני אבוא?‬
‫אני רוצה שתבוא, אבא.‬
‫טוב, חשבתי שאולי יהיה טוב יותר שאקח אותך ואת אחיך למחרת ו...‬
‫אתה לא בא לטקס?‬
‫מובן שאני בא. אני אשב ביציע. אני אראה אותך ב...‬
‫כובע וגלימה, הולכת על הבמה, ואריע לך.‬
‫אני פשוט לא רוצה... לסבך את המצב עם אימא שלך ו...‬
‫כן, אני יודע שפישלתי ואני רק רוצה שזה יהיה...‬
‫שאת תהיי במרכז ה...‬
‫- אבא... - כן?‬
‫יש לי הרבה כל כך מחשבות, הלוואי שיכולת לראות אותן.‬
‫אתה בטוח שאתה בסדר, אבא?‬
‫כן, יותר מזה, אני מרגיש מצוין. אני רק...‬
‫אני...‬
‫- אחזור אלייך, בסדר? - בסדר.‬
‫- אני אוהב אותך, ביי. - גם אני אוהבת אותך. טוב, ביי.‬
‫גרג ויטל.‬
‫ביורן רוצה לדבר איתך.‬
‫בסדר, אני כבר מגיע.‬
‫- היי, ויטל! - היי.‬
‫לקחת יום חופש היום?‬
‫לא, בדיוק סיימתי שיחת טלפון.‬
‫שמעתי שהבוס רוצה לדבר איתך.‬
‫כן. אני בדרך לשם עכשיו. פשוט דיברתי...‬
‫מה יש לך שם?‬
‫לא, זה שום דבר.‬
‫- לא, זה פשוט קצת אישי. בערך... - בטח.‬
‫שיט. מצטער, גבר.‬
‫זה בסדר. הכול בסדר.‬
‫אני רק אענה לטלפון הזה. מצטער. -תן לעצמך...‬
‫- עכשיו, מר ויטל. - בסדר. אני כבר מגיע.‬
‫תוכל לסגור את הדלת, בבקשה?‬
‫לחידוש מרשם, הקש שמונה. לשיחה עם...‬
‫נא להזין את מספר המרשם, כולל חמשת המספרים שאחרי המקף.‬
‫מספר המרשם שהזנת הינו שמונה, תשע, שבע, תשע,‬
‫שבע, שמונה, ארבע, ארבע, חמש,‬
‫חמש, תשע, אפס, אחת, אחת, שתיים.‬
‫לאישור הקש אחת.‬
‫לא קיים במערכת מרשם שמספרו‬
‫שמונה, תשע, שבע, תשע,‬
‫שבע, שמונה, ארבע, ארבע...‬
‫- מצטער. - הלו"ז שלו עמוס מאוד.‬
‫אני יורד עכשיו. אני רק מסיים שיחה. תודה.‬
‫...מספר, הקש שמונה. לבית המרקחת, הקש אחת.‬
‫- בית מרקחת. - היי, מדבר גרג ויטל ו...‬
‫יש לי בעיה קטנה עם חידוש המרשם הזה.‬
‫אתה יכול לחדש אותו רק חמש פעמים. אתה צריך מרשם חדש מהרופא שלך.‬
‫אני מבין. חידשתי אותו רק ארבע פעמים.‬
‫אתה צריך לכלול את הראשון בספירה, אדוני.‬
‫אבל למה ש... אבל הראשון לא היה חידוש.‬
‫תוכלי להמתין שנייה אחת? אני רק... שנייה אחת.‬
‫- מר ויטל! - אני מגיע בריצה.‬
‫מובן. מצטער. להתראות. תודה.‬
‫זה יהיה אפשרי ל... הלו?‬
‫אין צורך בתור מרפאת גמילה "חוף מבטחים"‬
‫קשיים טכניים‬
‫אני מצטערת שיש לך קשיים טכניים.‬
‫במה אוכל לעזור?‬
‫- היי, דוריס. מצטער. - בוא אחריי.‬
‫הוא כנראה יצא. אתה יכול לשבת שם.‬
‫ביורן פידרסון‬
‫- גרג ויטל. מה שלומך, חבר? - טוב, ביורן.‬
‫תודה.‬
‫שמע, אני אתחיל מהעיקר.‬
‫מקבילינו ההודים מכסחים אותנו, הבוטים דופקים אותנו,‬
‫- והרבה מזה באשמתך. - מה?‬
‫איפה הראש שלך?‬
‫אתה מצייר את בית החלומות שלך‬
‫במקום לענות לטלפון?‬
‫- זה... - מה השעה?‬
‫סליחה?‬
‫בזה היית צריך להתחיל. שכחת את הדבר הכי חשוב.‬
‫אנחנו תמיד מתחילים ב"סליחה", ב"קשיים טכניים".‬
‫תראה, אין דרך קלה להגיד לך את זה, אבל...‬
‫אתה מפוטר.‬
‫גרג, אתה מפוטר.‬
‫גרג?‬
‫בטח מדהים להיות בתוך הראש שלך.‬
‫זו ההתחלה של חייך החדשים.‬
‫ביורן?‬
‫שירותים‬
‫אני כבר מסיים!‬
‫- הוא לא כאן? - עדיין לא.‬
‫השירותים פנויים.‬
‫אני אלך לאכול ארוחת צהריים, שיתקשר אליי‬
‫כשהוא חוזר.‬
‫אני מצטער שיש לך קשיים טכניים.‬
‫אני מצטערת שיש לך קשיים טכניים.‬
‫אני מצטער שיש לך קשיים טכניים.‬
‫אני מצטערת שיש לך קשיים טכניים.‬
‫במה אוכל לעזור?‬
‫אני מצטערת שיש לך קשיים טכניים.‬
‫תביא לי ויסקי. כפול. בלי קרח.‬
‫אין בעיה, גרגו.‬
‫אני תכף חוזר.‬
‫- אפתח לך חשבון. - מעולה.‬
‫אתה אמיתי.‬
‫סליחה?‬
‫אתה יודע שאתה אמיתי, נכון?‬
‫רק חיכיתי ל... סליחה, אני מכיר אותך?‬
‫- חסמת את כוחותיי. - סליחה?‬
‫תפסיק להתנצל.‬
‫אני לא מתנצל. אני לא... אני לא שומע אותך.‬
‫אני לא מבין מה את אומרת.‬
‫אני לא מזהה אותך.‬
‫אני... אני לא מכיר אותך.‬
‫זה תמיד מטושטש בהתחלה.‬
‫אני איזבל. בוא, שב איתי.‬
‫אני בסדר. אני רק אשתה את המשקה שלי, תודה.‬
‫אתה זקוק לאליבי, לא?‬
‫מה?‬
‫נוף מעניין?‬
‫הצעד הבא שלך חשוב מאוד.‬
‫אתה לא רוצה לבלות את החיים האלה בכלא.‬
‫זה יהיה רע מאוד. תסתכל עליי.‬
‫אני אעזור לך,‬
‫כי אני מרגישה קצת אחראית למצב שלך.‬
‫למה את מרגישה אחראית?‬
‫אפשר לומר שזו אשמתי שהעולם הזה קיים.‬
‫אל תדאג. יהיה בסדר. אני אסדר את זה.‬
‫אבל ראשית, תצטרך לעשות משהו עבורי.‬
‫יש לי חבר, חבר לשעבר,‬
‫הוא חמור אמיתי, והוא בשירותים.‬
‫בסדר.‬
‫יש ברשותו משהו שלי. אתה בכלל מקשיב לי?‬
‫- כן! את... לגבי החבר שלך. - לשעבר.‬
‫שרשרת הקמע שלי אצלו ואני זקוקה לה בחזרה.‬
‫למה שלא תשתמשי בכוחות שלך נגדו?‬
‫כי הוא אמיתי, כמוך וכמוני.‬
‫את ממשיכה לומר "אמיתי", מה זה אומר?‬
‫מה אנחנו רוצים?‬
‫אתה רואה את כל האנשים האלה בחוץ? הם לא אמיתיים.‬
‫הברמן? לא אמיתי.‬
‫שום דבר פה לא אמיתי. יש מעטים מאוד מאיתנו.‬
‫- אני חושב שאת זקוקה לעזרה. - לא. אתה זקוק לעזרה.‬
‫תביא לי את השרשרת שלי. ואני אתקן את הבעיה שלך, גרג.‬
‫איך את יודעת את שמי?‬
‫לקחתי אותו מהראש שלך.‬
‫אני צוחקת. הברמן אמר אותו בקול לפני דקה.‬
‫בחייך, גרג.‬
‫מה יש לך להפסיד?‬
‫למה השרשרת הזאת חשובה כל כך?‬
‫היא מכילה גבישים צהובים מיוחדים‬
‫שבכוחם לשנות את העולם המזויף הזה.‬
‫כל הכבוד. זה היה מהיר. הוא עשה לך בעיות?‬
‫- לא, הוא היה מחוסר הכרה. - באמת? מעולה.‬
‫תחזור לשם ותביא את הארנק שלו.‬
‫המשקאות על חשבונו.‬
‫לא, אני יכול... יש לי כסף.‬
‫הוא חייב לי.‬
‫בסדר, חתיך, הגיע הזמן לפתור את הבעיה שלך.‬
‫מגיעה לך התחלה חדשה.‬
‫- בסדר. - אני אסדר את זה.‬
‫היי, אתה רואה את זה?‬
‫העולם הוא, בפשטות, אור שמקפץ סביב הנוירונים שלך.‬
‫הוא מלאכותי ובר שינוי.‬
‫אתה חופשי.‬
‫הוא קפץ! הוא פשוט קפץ מהחלון!‬
‫שם! הוא פשוט התאבד באמצע היום!‬
‫- מה עשית בבר? - רק הלכתי לקנות חטיף.‬
‫בוא נלך.‬
‫- את עשית את זה? - את מה?‬
‫תריסר עדים ראו אותו קופץ מהחלון‬
‫ואז ראו אותך יוצא מבר ברחוב ממול.‬
‫השתכנעת כבר?‬
‫- שכחתי את הארנק שלי. - תשכח ממנו.‬
‫לא. אני יכול לחזור. אני חף מפשע, נכון?‬
‫אתה לא יכול לחזור. אתה חייב להוריד פרופיל עד שהתיק ייסגר.‬
‫אבל אמרת שהעדים ראו אותי בבר.‬
‫בדיוק. תן להם לדבר במקומך.‬
‫הדבר האחרון שאתה רוצה זה להיות בחדר חשוך,‬
‫עם אור מסנוור על הפנים, ושוטרים שינסו לבלבל אותך‬
‫כי בטוח שתפשל.‬
‫- רק תוריד פרופיל. יש לך טלפון? - כן, למה?‬
‫המפגינים צועדים בדרישה לקבל משכורת כמו...‬
‫המדע החדש הוא הצלת המדיניות.‬
‫לא כולם משוכנעים.‬
‫זה לא הגיוני בכלל. ביורן היה מאושר. הוא לא היה בדיכאון.‬
‫חקירת מות ביורן פידרסון‬
‫זה בלתי אפשרי.‬
‫סיבת המוות הסבירה ביותר היא התאבדות.‬
‫עם זאת, המשטרה עדיין לא שללה פגיעה מכוונת.‬
‫היי. בוא.‬
‫תמונות - כרגע יש לך זיכרון חדש‬
‫- היי, אני אבא וזאת... - אמילי.‬
‫ומי זה על החולצה שלך?‬
‫- זה צביסטי. - זה...‬
‫זה מעולה.‬
‫- חמודה. - צביסטי.‬
‫- כמה תיתן על זה? - אתן לך 60 דולר.‬
‫- סגור. - תעודה מזהה.‬
‫אין עליי ארנק. אני...‬
‫- אפשר את שלך? אפשר לתת לך את שלה? - ארבעים.‬
‫עשר.‬
‫כלומר, זה עדיף מלזרוק אותו לפח.‬
‫ברור. אבל סוחטים אותך כי אין לך תעודה מזהה, ידעת את זה?‬
‫לא, אין לי טלפון נייד. אני לא טיפשה עד כדי כך.‬
‫- לאן אנחנו הולכים? - לכאן,‬
‫תהיה בטוח פה עד שהתיק ייסגר.‬
‫ברוך הבא לביתי השני.‬
‫וזאת אופליה שלי. הכול בסדר, מותק.‬
‫אני לא יכול לגור פה. את דרת רחוב?‬
‫זה חוקי, או...‬
‫אני באמת מעריך את העזרה שלך. אני מצטער, אני חושב שאני אלך.‬
‫- ולאן תלך? - אני אלך הביתה.‬
‫טוב, אני גר במלון זול, אז אני אחזור לחדר שלי.‬
‫אבל המפתח לא אצלי, כי הוא בארנק שלי,‬
‫אז אני... לא, כי גם התעודה המזהה שלי שם.‬
‫וגם הכסף שלי. אז אין לי תעודה או כסף, אבל אולי הם יזכרו אותי.‬
‫- אני מקווה שהם יזכרו אותי ו... - חבוב, אתה דר רחוב.‬
‫אני לא הולך הביתה כי אני גרוש טרי.‬
‫בסדר, אז תישאר פה עד שהמצב יירגע‬
‫ואז תוכל ללכת לקחת את הארנק שלך, להשיג בית או אישה חדשה,‬
‫כל מה שתרצה.‬
‫יש לי טלוויזיה, אתה יכול לצפות בחדשות בלי שמע.‬
‫יש לך חשמל?‬
‫כן. וגם מים.‬
‫רואה, אני לא דרת רחוב. רק במחתרת.‬
‫אני מציעה לך מקום בטוח להסתתר בו. כן כן לא לא, בסדר?‬
‫אני לא אתחנן אליך.‬
‫זה לא כאילו אני נהנית מחברתך או משהו.‬
‫ביורן פידרסון התיק סגור‬
‫- לא הייתה פגיעה מכוונת? את רואה את זה? - כן.‬
‫- אתה חופשי באופן רשמי. - יש!‬
‫תודה לך. אני... אני אלך כדי לא להפריע לך.‬
‫זה הכול?‬
‫להוט כל כך לעזוב.‬
‫לא, אני לא. אני...‬
‫- את מבשלת משהו? - רק עוף מוקפץ. זה סתם.‬
‫אני אוהב...‬
‫יש לך מספיק גם בשבילי?‬
‫- לחיי החפות שלך מפשע. - חפות מפשע.‬
‫אני מרגיש רע לגבי לביורן.‬
‫מובן שאתה מרגיש רע.‬
‫כי הוא היה... את יודעת, הוא לא היה בחור נוראי.‬
‫הוא היה... אפילו בחור די נחמד, לפעמים.‬
‫הוא הרשה לנו להגיע לעבודה במכנסיים קצרים לפעמים.‬
‫כלומר, בקיץ.‬
‫לא, אני מבינה. אני מבינה איך אתה מרגיש.‬
‫הרגת בחור נחמד שהרשה לך ללבוש מכנסיים קצרים.‬
‫ואתה חושב שזה אמיתי.‬
‫אבל אתה יודע מה?‬
‫אתה רק צריך לשים לב להרגשה הזאת ואז לשחרר אותה.‬
‫אני רוצה להראות לך משהו ממש מגניב.‬
‫קח את המצית הזה, ואתה רואה את הנרות ששם?‬
‫תנופף בו לכיוון הנרות.‬
‫כל הכבוד.‬
‫זה לא היה קשה כל כך. עכשיו נסה לעשות את זה בלי המצית.‬
‫מוצא חן בעיניך?‬
‫את עובדת עליי?‬
‫יפהפה. בראבו!‬
‫אחרי שיצרת כזו אווירה פנטסטית, בוא נסעד.‬
‫ספר לי על בית החלומות הזה.‬
‫זו סתם פנטזיה שתקועה לי בראש,‬
‫כשאני מצייר תמיד כזה...‬
‫בית על חצי אי‬
‫ואני ממש הולך שם לאיבוד.‬
‫תראה לי. הציורים אצלך?‬
‫בוא נראה.‬
‫התרשמתי. זה מדויק מאוד.‬
‫ובכן, זה מה שמוזר.‬
‫קל לי לדייק בפרטים כי אני רואה אותם בבירור בראש.‬
‫שם יש שביל שמוביל החוצה, אל מעין חדר קטן‬
‫שמשקיף על נוף מדהים של ההרים האלה.‬
‫- אתה אוהב את הבריכה. - כן, זה חלק מחורבה ישנה.‬
‫ואת רואה את המלון הזה כאן שיש עליו מצפה כוכבים?‬
‫מלון פליאדיס.‬
‫פליאדיס. כן, זה צביר כוכבים.‬
‫בראש שלי התחושה אמיתית. אני ממש רואה את זה.‬
‫גרג, איפה אתה חושב שזה?‬
‫איפה זה? ובכן, זה במוחו הקודח של גרג ויטל.‬
‫- מה? - ומי זאת?‬
‫שכחתי מהציור הזה.‬
‫זאת אני. תסתכל על הפנים שלה.‬
‫ציירת אותי.‬
‫גרג, זו לא פנטזיה.‬
‫אלה חיים אמיתיים. מחוץ לכאן.‬
‫לא, בחייך. איך זה יכול להיות?‬
‫אבל את יודעת ש... איך...‬
‫תקבל את זה שזה מעבר להבנתך.‬
‫אתה הבחור שלי.‬
‫אני הבחור שלך?‬
‫אתה הבחור שלי.‬
‫תנשק אותי.‬
‫אז מה, הטלפון שלך לא עובד יותר?‬
‫ידעתי שתנסה להתחמק ממני.‬
‫אנחנו צריכים לדבר על אבא.‬
‫אני זקוקה לעזרתך.‬
‫אני רוצה למצוא אותו. אני רוצה שהוא יבוא לטקס הסיום שלי.‬
‫עזבי את זה, אמי, בסדר? תלמדי מאימא.‬
‫לא.‬
‫אני חושבת שזה יעשה לו טוב.‬
‫אני חושבת שזה יעשה טוב לכולנו.‬
‫הוא לא הסיע את התחת שלך לכל אימוני הבייסבול שלך?‬
‫שנאתי בייסבול.‬
‫מי לימד אותך לגלוש על סקייטבורד?‬
‫הוא.‬
‫אני זוכר.‬
‫אני זוכר כמה פעמים הוא חטף בניסיון ללמד אותי דברים‬
‫ולהרשים אותי. גם אני חטפתי.‬
‫אבל הוא אכל חרא הרבה יותר פעמים.‬
‫אז תוכל פשוט...‬
‫להיאחז בזה, ולעזור לי למצוא אותו?‬
‫אני לא יכול. מצטער.‬
‫אני פשוט לא סומך עליו יותר.‬
‫"היי, אבא, איך הגב שלך?"‬
‫"בסדר. האמת היא שהברך שלי מציקה לי."‬
‫"באמת? חשבתי שכבר טיפלת בזה."‬
‫"אה, לא. אתה בטח מתבלבל עם הכתף שלי."‬
‫תפסיק עם זה.‬
‫"הכתף השמאלית או הימנית? ובשבוע הבא זה יהיה הקרסול שלך?"‬
‫- תפסיק. - "בכל פעם משהו אחר..."‬
‫תפסיק עם זה!‬
‫זבל!‬
‫יצור!‬
‫ארצה!‬
‫כלבה ביקורתית. תפיל אותה.‬
‫מה?‬
‫תעשה את זה.‬
‫- לא. - היא לא אמיתית.‬
‫טפל בה.‬
‫את בסדר?‬
‫קדימה!‬
‫כן!‬
‫זהירות!‬
‫אני לא צריך להרגיש אשם בקשר לביורן.‬
‫תתעלם מהאשליות האלה.‬
‫בוא נלך.‬
‫בבקשה.‬
‫איזבל! היי, תשאלי אותי אם אמרתי להם את שמי.‬
‫- תשאלי אותי. - אמרת להם את שמך?‬
‫- לא! אין מצב! בחייך! - לא! גם אני לא נתתי להם את השם שלך.‬
‫הם לא יעשו לך צרות אם הם לא יודעים מה השם שלך, נכון?‬
‫- אתה בסדר? - כן.‬
‫איך אני נראה?‬
‫טוב, נכון?‬
‫כן.‬
‫אני קצת מבולבל, אבל בקטע טוב.‬
‫זה בסדר.‬
‫היי, אתה רעב? בוא נלך לאכול!‬
‫מלון‬
‫- היי. - היי.‬
‫ראית את אבא שלי? הוא נראה ככה.‬
‫לא ראיתי אותו.‬
‫משרד‬
‫אני חושבת שהוא שהה פה לפני כמה שבועות.‬
‫- לא. מצטערת. - זה התור שלך, בחייך.‬
‫חכה! היי, די!‬
‫תודה.‬
‫לא. לא נראה לי.‬
‫טוב, אם תראי אותו, תוכלי בבקשה להתקשר אליי?‬
‫כן.‬
‫- תודה רבה. - כן.‬
‫אנחנו מארגנים מצעד, המצב יצא משליטה.‬
‫אי שוויון שכר מינימום‬
‫- תגיעי אם תוכלי. - כן. אני אגיע.‬
‫תזמין בשבילי כריך עוף וצ'יפס, בסדר?‬
‫- ניפגש בפנים. - ומשקה קל?‬
‫כן, ומשקה קל.‬
‫קיבלת.‬
‫מה תרצה להזמין?‬
‫אני רוצה שני כריכי עוף,‬
‫שני צ'יפס גדולים ושני משקאות קלים, בבקשה.‬
‫זה יעלה 12.76 דולר.‬
‫הכסף שלי אצל ידידה שלי. אני...‬
‫אני אזמין אחר כך.‬
‫- בסדר. - כי אני רוצה לקבל הכול ביחד.‬
‫כן, אין בעיה.‬
‫- זה פשוט יותר ככה. - כן. אין בעיה.‬
‫הזמנות מהרכב‬
‫אני בהריון, לעזאזל!‬
‫רוצה לצאת איתי, מותק? לבזבז קצת כסף?‬
‫בוא הנה, חמודי. היי, בוא הנה.‬
‫זה פג תוקף. אבל זה לא אומר כלום.‬
‫אנחנו זורקים אוכל אחרי שעתיים על המדף.‬
‫- בסדר, תודה. - כן.‬
‫זה קצת קר אבל זה טעים.‬
‫אין לי בעיה עם אוכל קר.‬
‫אין צורך בתור מרפאת גמילה "חוף מבטחים"‬
‫בוא נלך למצוא את קנדו ונמלא את הקמע.‬
‫לפעמים אני חושב על מבטאים.‬
‫לפעמים המבטא נשמע חזק, תלוי באיזה אזור את נמצאת.‬
‫- אבל אם את לא מהאזור הזה... - חכה כאן.‬
‫אני תכף חוזרת.‬
‫- כאן? - כן. אל תזוז.‬
‫היי, מותק.‬
‫מי הבחור החדש?‬
‫אני לא רוצה לדבר על זה.‬
‫הוא חתיך.‬
‫באתי בשביל צהובים. תמלא את זה.‬
‫- באמת שברת לי את הלב. את יודעת? - תתחיל לעבוד.‬
‫יש לי רגשות אמיתיים.‬
‫היי, גבר, רוצה קצת בוץ? זבל?‬
‫- סקאג? פנינה שחורה קטנה? - לא.‬
‫- גאטו? קאבאיו? - אני מסודר.‬
‫מה שתגיד, גבר. ההפסד כולו שלך.‬
‫אתה בטוח שהוא הלך מערבה על סן פרננדו?‬
‫לא, אני לא בטוח. לא אמרתי שאני בטוח.‬
‫רגע, אני רואה אותו. אדוני, תוכל לעצור כאן?‬
‫ותוכל לחכות פה דקה?‬
‫אבא?‬
‫אמילי!‬
‫- היי. - אלוהים!‬
‫מה שלומך? מה את עושה כאן?‬
‫- אני... - הכול בסדר?‬
‫אני מצטער. עברו עליי... כמה ימים מטורפים.‬
‫אני צריכה שתבוא איתי עכשיו, בסדר?‬
‫כן, כמובן. אלוהים! כמובן. לא, אבל...‬
‫אנחנו יכולים לחכות רגע? אני פשוט... אני רק מחכה ל...‬
‫אני מחכה למישהי, לידידה.‬
‫- ואז נלך. - אבא.‬
‫בבקשה.‬
‫תזדרז, לעזאזל, קנדו.‬
‫אני חייב לעשות את זה נכון.‬
‫ואני ממהרת!‬
‫סיום הלימודים! אלוהים!‬
‫לא שכחתי. ואני בהחלט אהיה שם.‬
‫ואני רוצה לקחת אותך ואת ארתור לקליפ'ס אדג' עם אימא שלכם,‬
‫אם היא תסכים.‬
‫כבר סיימתי את הלימודים, אבא.‬
‫- מה? - לפני שבועיים.‬
‫זה בסדר.‬
‫זה בסדר. הנה, אני...‬
‫יש לי כל כך הרבה...‬
‫מחשבות, הלוואי שיכולת לראות אותן.‬
‫אני אתן לך...‬
‫אני אתן לך את זה. זה מספר הנייד שלי, בסדר?‬
‫תתקשר אליי כשתהיה מוכן.‬
‫הוא אמיתי?‬
‫אתה מת לדעת, מה?‬
‫מי זאת הייתה?‬
‫היי, מי זאת הייתה?‬
‫זאת הבת שלי.‬
‫תתעלם ממנה, היא לא אמיתית.‬
‫למה את אומרת את זה?‬
‫כי זו האמת. מה אתה רוצה שאגיד?‬
‫אני לא ממציאה את החרא הזה.‬
‫בוא נסתלק מהרחוב הזה ונשתמש בזה.‬
‫האמת שאני לא רוצה מזה.‬
‫אני לא רוצה כל מיני כוחות מיוחדים כרגע.‬
‫בסדר, לא צריך. אף אחד לא מכריח אותך.‬
‫אני לא אומר שאת...‬
‫נראה לכם שאתם יכולים פשוט לעבור בשכונה שלי בחינם?‬
‫אל תדאג לי.‬
‫אני מסודרת. אבל לא יודעת מה יהיה איתך.‬
‫אל תנסו לברוח.‬
‫- איזבל, בחייך. תני לי אחד. - לא רצית.‬
‫כן, אנשים עושים טעויות. עשיתי טעות. אל תגרמי לי להתחנן.‬
‫איזבל, בבקשה, בחייך.‬
‫היי! היי, זה... זה כל מה שיש לנו.‬
‫חבוב! תראה אותך!‬
‫אתה כמו לוחם טלקינטי!‬
‫היי, גרג, זה בסדר.‬
‫איזבל?‬
‫- תחשוב מהר, גרגו! - כן!‬
‫תודה, חבר.‬
‫שלום. הגעתם לאמילי. תשאירו לי הודעה.‬
‫היי, זה אבא, ואני...‬
‫רק מנסה להשיג אותך. אולי לא תזהי את המספר הזה.‬
‫אני מתקשר מטלפון ציבורי, אבל אני אנסה להתקשר שוב.‬
‫הנייד שלי לא אצלי, אז אנסה שוב.‬
‫טוב, תודה.‬
‫- איפה היית, לעזאזל? - היי!‬
‫- חשבתי שעזבת אותי! - לא היית כאן כשהתעוררתי.‬
‫- השארתי לך פתק! - לא, לא ראיתי שום פתק.‬
‫- מה זה? - לא ראיתי אותו.‬
‫- "מייד אחזור. נשיקות, חיבוק..." - כן, לא ראיתי אותו.‬
‫"...נשיקות, חיבוק, איזבל. באהבה."‬
‫אני מצטער.‬
‫הלכתי ל...‬
‫הלכתי להביא דשן בשביל אופליה.‬
‫בסדר. כשאני התעוררתי, צעקתי, "איזבל..."‬
‫נגמרו לנו הצהובים.‬
‫אני לא...‬
‫מישהו היה בבית שלנו, גרג.‬
‫הצהובים נעלמו.‬
‫- הם לקחו את הציורים של הבית שלנו. - לא, אני לקחתי אותם.‬
‫הם אצלי. הם כאן. תראי, הם אצלי. הם כאן.‬
‫למה? למה אתה...‬
‫למה לקחת אותם?‬
‫לא, אני...‬
‫זה הזיכרון של הבית שלנו.‬
‫- אתה מנסה לשכוח? - לא. רק רציתי להסתכל בהם.‬
‫לקחת אותם כי אתה עוזב?‬
‫לא! הרגשתי...‬
‫לא הרגשתי בנוח להשאיר אותם תלויים ככה כי...‬
‫- פגשת אותה? - לא.‬
‫תגיד לי את האמת.‬
‫- לא פגשתי אותה. - למה זה אצלך?‬
‫- התקשרת אליה? - לא.‬
‫לא! חשבתי על זה, אבל לא! אני לא... לא פגשתי אותה.‬
‫ניסיתי, אבל אני... למה זה כזה דבר נורא?‬
‫זה לא אמור לקרות.‬
‫איזבל, תפסיקי.‬
‫- אני לא מבינה. - איזבל, לא פגשתי אותה.‬
‫אני ממש דואגת לך, גרג. אני ממש דואגת לך.‬
‫אתה נשאב לתוך האשליה ואתה גורר אותי איתך.‬
‫אני יודעת שזה לא אמיתי.‬
‫אני בקושי נושמת ו...‬
‫ו...‬
‫הבטן שלי מתהפכת והעור שלי כואב ואני מרגישה שאני טובעת.‬
‫ואני יודעת שזה לא אמיתי.‬
‫ההדמיה מפתה אותך.‬
‫ואני מאבדת אותך.‬
‫אני חושב שאולי כדאי שנפסיק להסתובב יחד.‬
‫אתה הנפש התאומה שלי.‬
‫אתה לא יכול פשוט ללכת ולהתנתק ממני.‬
‫אילו יכולת להבדיל בין אמת לאשליה,‬
‫היית יודע את זה.‬
‫ואתה אמור כבר לדעת את זה.‬
‫איך אני אמור לדעת?‬
‫את זאת שאומרת לי, "הוא אמיתי, היא לא אמיתית",‬
‫ואז אני אמור פשוט להאמין לך, נכון?‬
‫זה הטריק שלך. ככה את מוודאת שאני אהיה תלוי בך.‬
‫לא, זה גורם לי... זה מחוכם מאוד.‬
‫זה גורם לי להאמין בך. אבל נחשי מה?‬
‫אני לא מאמין בך. מעולם לא האמנתי בך.‬
‫איך אפשר להאמין לך?‬
‫תגידי לי משהו שיגרום לי להאמין בך.‬
‫- תראי לי משהו. - בסדר.‬
‫בסדר, אני מבינה.‬
‫אתה... אתה חייב לראות את זה בעצמך.‬
‫לראות מה?‬
‫אנחנו צריכים ליטול קריסטל מיוחד, שונה מהצהובים.‬
‫הם נדירים מאוד. קיבלתי אותם מקנדו.‬
‫אלה גבישים כחולים. זה מנגנון יציאה.‬
‫הם יוציאו אותנו מההדמיה הזאת.‬
‫כל אחד צריך ליטול עשרה.‬
‫שתיים, שלוש, ארבע, חמש, שש, שבע, שמונה,‬
‫תשע, עשר.‬
‫אחת, שתיים, שלוש, ארבע, חמש, שש. חרא.‬
‫זה מספיק?‬
‫שיהיה, ניקח את הסיכון.‬
‫מאיפה קיבלת את המינון?‬
‫זה תאורטי. אני חושבת שזה יהיה בסדר.‬
‫חייבים ליטול אותם דרך האף.‬
‫בוא.‬
‫קדימה, מותק. אנחנו חייבים לצאת מההדמיה המטופשת הזאת.‬
‫זה בטיחותי?‬
‫בערך.‬
‫ד"ר קלמנס, את בסדר?‬
‫כן, אנחנו בסדר, ליאנג.‬
‫אל תיכנס לפאניקה.‬
‫יצאנו מתיבת המוח בכוונה.‬
‫ד"ר ויטל שוב יצר קשר לא בריא עם אמ"מ‬
‫והוא גרר אותי יחד איתו.‬
‫ומנגנון היציאה שלך?‬
‫אלגוריתם כחול, כצפוי.‬
‫אבל הפעם לא היה קל להשיג גבישים.‬
‫תודה לאל שקנדו נהיה טוב כל כך במציאתם.‬
‫טוב, אם לא אכפת לך שאני שואל,‬
‫איך הרגשת שם?‬
‫אלה לא היו מלחמה או עוני קיצוני.‬
‫אבל, לעזאזל, זה היה מגעיל.‬
‫אני שמחה כל כך לנשום את האוויר הצח הזה.‬
‫- נתק בבקשה את ד"ר ויטל. - בסדר.‬
‫שלום, ד"ר ויטל. אתה מרגיש טוב?‬
‫אני מרגיש בסדר.‬
‫ובכן...‬
‫זה יחזיר לך את האלקטרוליטים שלך.‬
‫תודה. מה זה?‬
‫משקה אנרגיה בטעם ליים.‬
‫לאט לאט. כן.‬
‫הנה הבחור שלי.‬
‫ברוך השב.‬
‫מה זה אמ"מ?‬
‫שים לב לפער הזיכרון.‬
‫אמרת אמ"מ. היית...‬
‫כן. ראשי תיבות של "אדם מלאכותי מזויף".‬
‫רק המתנדבים האלה אמיתיים.‬
‫שמרת את הדמויות שלנו?‬
‫הן עלו אוטומטית לענן. להפעיל אותן מחדש עכשיו?‬
‫תן לנו כמה שעות. אני לוקחת את ד"ר ויטל לארוחת צהריים.‬
‫נשמע טוב. אני אהיה כאן.‬
‫תיבת המוח - אמילי - סריקת אמ"מ‬
‫חלק מהאמ"מים משכנעים יותר מאחרים.‬
‫מה דעתך?‬
‫אני חושב שאני בהלם מהמקום הזה.‬
‫הלם טוב או הלם רע?‬
‫הלם מעולה.‬
‫מה הקטע עם כל ה...‬
‫מה הקטע עם ההולוגרמות, או... רוחות הרפאים?‬
‫נוכחות מרוחקת. זה באופנה היום.‬
‫שלום, ד"ר קלמנס, ד"ר ויטל.‬
‫- איך המחקר? - מתקדם לאט לאט.‬
‫יש בעיות שעלינו להיות מודעים אליהן?‬
‫לא. נחמד לראות אתכם.‬
‫היא נתנה בך חתיכת מבט.‬
‫"יש בעיות שאני צריך להיות מודע אליהן?"‬
‫- את בסדר? - כן. אני בסדר.‬
‫אתה רוצה ללכת בדרך עם הנוף?‬
‫כן.‬
‫למה אני לא זוכר שום דבר מזה?‬
‫אל תדאג.‬
‫לפעמים זה קורה למתנדבים. לחלק מהם, בכל אופן.‬
‫זה יעבור.‬
‫תחשוב מהר, גרגו.‬
‫תודה, חבר.‬
‫תסתיר את זקפת המוח הזאת.‬
‫- אנחנו חייבים לקנות שמן זית. - לא, גרג.‬
‫- כן! - לא, יש לנו המון בבית!‬
‫בבית?‬
‫אני לא מאמין.‬
‫אמרתי לך.‬
‫מלון פליאדיס.‬
‫כן.‬
‫איזה שם פנטסטי עבור מלון עם מצפה כוכבים.‬
‫פליאה-ארגיש.‬
‫איך כל העולם הזה נוצר?‬
‫הזיכרון שלך לא חזר?‬
‫לא. זה רע?‬
‫פחדתי כל כך לאבד אותך.‬
‫קיבלתי החלטה טיפשית וחסרת אחריות.‬
‫אסור היה לנו לצאת ככה, בלי המינון המתאים ו...‬
‫- אולי הוא לא יחזור בכלל. - למי אכפת?‬
‫אני אוהב לא לזכור את המקום הזה כי אני זוכה לגלות אותו מחדש.‬
‫אני מסתובב פה כמו תינוק בן יומו‬
‫שחווה את כל היופי הזה בפעם הראשונה.‬
‫אני רק רוצה לדעת, מאיפה זה הגיע?‬
‫זה תמיד היה ככה?‬
‫לא.‬
‫למעשה, המקום הזה היה גרוע הרבה יותר מהמקום שבדיוק יצאנו ממנו.‬
‫המצב נהיה רע כל כך.‬
‫כלומר, זיהום האוויר הגיע לרמה כזאת‬
‫שאנשים פשוט התפגרו ברחובות.‬
‫רמת העוני הייתה... בלתי נסבלת.‬
‫אני לא מסוגל...‬
‫עם המראה הזה מולי, אני לא מסוגל לדמיין את זה. מה קרה?‬
‫שלושה דברים.‬
‫- רק שלושה? בסדר. - כן. אתה מצליח לנחש?‬
‫- לא. - בחייך.‬
‫אני לא יודע.‬
‫אוטומציה, ביולוגיה סינתטית‬
‫וכריית אסטרואידים.‬
‫לא הייתי יכול לנחש את זה.‬
‫יש לי...‬
‫אני אחזיר את הזיכרון שלך. אני אפעיל מחדש את הזיכרון הזה.‬
‫אתה תחזור. תראה את זה.‬
‫אני מפחד.‬
‫כן!‬
‫ממחיש המחשבות!‬
‫ממחיש המחשבות‬
‫אתה לא זוכר את בבת עינך?‬
‫זו ההמצאה שלך.‬
‫אני המצאתי אותו?‬
‫זה פופולרי מאוד... בחוגים קטנים מאוד.‬
‫- נסה אותו. - מה זה?‬
‫ממחיש מחשבות?‬
‫טוב, אני לא יודע מה זה.‬
‫בסדר, תציג את עצמך.‬
‫שלום. אני גרג ויטל.‬
‫תותים.‬
‫דינוזאור, שוחה באוקיינוס.‬
‫צ'יטה רודפת אחרי צבי.‬
‫הר געש.‬
‫תעשה את זה שאני אוהבת.‬
‫תגיד, "אנחנו עמוק בבוץ."‬
‫אנחנו עמוק בבוץ.‬
‫אני מתה על זה. אבל אתה יודע מה?‬
‫זה לא סתם צעצוע.‬
‫זה מדהים בהמחשת דברים.‬
‫שב זקוף ושים לב, ד"ר ויטל.‬
‫המדע הציל את העולם.‬
‫הביולוגיה הסינתטית תיקנה את כל הבעיות הסביבתיות‬
‫וכריית אסטרואידים‬
‫הביאה הרים של כסף חדש.‬
‫והבחור שהיה הבעלים של חברת כריית האסטרואידים...‬
‫זה הוא.‬
‫כן! התחיל לחלק את כל הכסף הזה.‬
‫כלומר, כל אחד ואחד כאן‬
‫מקבל שכר בסיס של 500 אלף דולר בשנה.‬
‫ואז, כמובן, הרובוטים,‬
‫הם התחילו לעשות את כל המשימות המשעממות והמעייפות.‬
‫יש לנו החופש והזמן‬
‫לחקור את מה שאנחנו אוהבים. מדע, אומנות, הכול.‬
‫כל מה שתרצה.‬
‫עברנו מעולם מפורק‬
‫לעולם יפהפה, בר קיימא, בטוח ושלו.‬
‫אתה חייב להודות, זה מרהיב.‬
‫כן.‬
‫אבל אתה יודע מה?‬
‫מה?‬
‫העניין הוא ש...‬
‫זה מדהים‬
‫באיזו קלות בני אדם מתרגלים אפילו למשהו מרהיב.‬
‫רוב האנשים אומרים שבורות היא אושר.‬
‫אבל אני אומרת...‬
‫חייבים לחוות את הטוב כדי להעריך את הרע.‬
‫לא, להפך.‬
‫בדיוק.‬
‫אז משם הגיעה תיבת המוח.‬
‫- היא עובדת. - אתה מתכוון לזה?‬
‫- כן. - אתה באמת חושב שהיא עובדת?‬
‫תסתכלי עליי.‬
‫אני יושב כאן, אני לא יכול להיות יותר...‬
‫אני לא יכול להיות יותר אסיר תודה.‬
‫גרג.‬
‫בואי נלך לשחות.‬
‫- אנחנו לא יכולים. - אנחנו כן.‬
‫- לא, אנחנו חייבים לחזור. - לא.‬
‫- לא, אנחנו חייבים לחזור למעבדה. - נחזור, עוד מעט.‬
‫בחייך.‬
‫- אני חייבת לקחת את זה ברצינות. - גם אני לוקח את זה ברצינות.‬
‫- את לא יכולה לתת לי ביס מתפוח... - זו התרומה שלי לעולם.‬
‫- ...ואז לקחת אותו ממני. - כבר פישלתי.‬
‫אני כבר יצאתי לפני הסוף בגללך.‬
‫תקשיבי, אנחנו נחזור.‬
‫אנחנו רק נכרסם את התפוח למשך כמה ימים נוספים‬
‫ואז נחזור.‬
‫וקודם כול, נלך לשחות. קדימה.‬
‫אני מפחד.‬
‫שתוק. פשוט תסתום את הפה, לעזאזל.‬
‫רק יום אחד.‬
‫עוד יום אחד?‬
‫זה הכול.‬
‫זהירות!‬
‫יש פה איזו חפלה?‬
‫- איזו מה? - סוארה, פיאסטה.‬
‫כן!‬
‫המסיבה! אומנים ומדענים‬
‫נפגשים פעמיים בחודש. שכחתי שזה היום.‬
‫למי יש בעיית זיכרון עכשיו, מותק?‬
‫אל תדאגי. זה קורה לחלק מהמתנדבים.‬
‫- הוא אמור לחזור, בתקווה. - שתוק!‬
‫המצפה‬
‫אז ככה דמיינת אותו?‬
‫את מלון פליאדיס?‬
‫תודה.‬
‫כמה נחמד.‬
‫היי!‬
‫ד"ר קלמנס!‬
‫- ד"ר ניי! - טוב כל כך לראות אותך.‬
‫תודה שהקדשת לנו מזמנך.‬
‫- אני מקווה שאתם נהנים. - כן.‬
‫- אתה זוכר את גרג? - ד"ר ויטל!‬
‫כן, גרג.‬
‫הזמנו ממחיש מחשבות שלך.‬
‫זה כיף גדול. פעם אמרת לו, "אני עמוק בבוץ"?‬
‫- כן. - עשית את זה פעם? זה מעולה.‬
‫- לא, תקשיב, "אני עמוק בבוץ". נסה את זה. - בסדר.‬
‫זה מדהים! טוב, שניכם נראים נהדר.‬
‫- גם אתה. - תודה שהקדשת לנו מזמנך.‬
‫- אה, זה? - כן!‬
‫אני לובש את זה כשלא אכפת לי איך אני נראה.‬
‫משוחררים, ילדים משוגעים.‬
‫- בסדר. - תודה.‬
‫תיהנו.‬
‫הוא קנה את ממחיש החלומות שלך!‬
‫עכשיו התרשמתי.‬
‫אולי, רק אולי, הגיהינום אינו מקום גרוע כל כך.‬
‫בכל פעם שאני שומע, "אלוהים, שמן רותח בגיהינום,"‬
‫האסוציאציה הראשונה שלי היא מסיבות פראיות, על האש, אורגיות,‬
‫אלכוהול, וכך הלאה.‬
‫מה אם אלה החיים האמיתיים בגיהינום?‬
‫ומה אם בגיהינום, מפעם לפעם,‬
‫איזה נציג של השטן מגיע אל האנשים שנהנים שם‬
‫ואומר להם, "תקשיבו, חבר'ה,‬
‫"עכשיו, למשך רבע שעה, גן עדן יסתכל עלינו.‬
‫"אז בבקשה, העמידו פני סובלים."‬
‫היי, אני שמח שתפסתי אותך לבד. אני רוצה לספר לך משהו.‬
‫יש שמועות שיש בעיות במחקר של איזבל.‬
‫שמעת על זה משהו?‬
‫לא, אני... יש לי הרגשה טובה לגביו.‬
‫טוב, כולנו רוצים שהיא תצליח. אבל המוניטין שלה בסכנה.‬
‫מה הוא אמר? מה הוא רצה?‬
‫מה הוא אמר לך?‬
‫הוא אמר שכולם רוצים מאוד שתצליחי.‬
‫- באמת? - אני חושב שזה לא דבר רע.‬
‫אז למה לא סיפרת לי מה הוא אמר?‬
‫אלה שטויות. אתה חושב שאני מאמינה לזה?‬
‫- אתה חושב שאני טיפשה? - איזבל...‬
‫אתה חושב שאני לא יודעת שהאנשים האלה צוחקים עליי?‬
‫במה את מסתכלת, לעזאזל?‬
‫- איזבל. היי! - לא.‬
‫- אף אחד כאן לא מאמין בי. - הם רוצים שתצליחי!‬
‫- אל תגידי אף אחד. אני כאן! - בטח.‬
‫- אתה בצד שלהם! - תקשיבי, אני כאן, ואני מאמין בך.‬
‫נכון?‬
‫אני מאמין בכל מה שאת עושה.‬
‫הסבלנות שלך כלפיי היא דבר יפהפה.‬
‫בוא נסתלק מכאן.‬
‫סבתא שלי הייתה אומרת,‬
‫"היקום יושב על גבו של צב."‬
‫והייתי שואל, "סבתא, על מה הצב הזה עומד?"‬
‫היא ענתה בביטחון שקט, "על צב נוסף.‬
‫"והוא עומד על צב נוסף,‬
‫"שגם הוא עומד על צב נוסף."‬
‫מתברר, שיש צבים עד למטה.‬
‫לא כדאי להתקרב אליו. הוא עלול להיות בלתי צפוי.‬
‫קצת קר. לא ציפיתי לזה.‬
‫כבר מתלונן?‬
‫אני בסדר, זה פשוט קריר.‬
‫יש לי הזדמנות אחת עם זה. אחת בלבד.‬
‫אני אראה לבני זונות היהירים והמתנשאים האלה‬
‫שהגישה לתיבת המוח, זו זכות אדם!‬
‫תפרסמי עכשיו. תפסיקי לפחד. תפרסמי את זה ותני לאנשים להחליט.‬
‫אנחנו חייבים לחזור אל תיבת המוח, גרג.‬
‫אני צריכה נתונים מלאים. אנחנו צריכים לסיים את המחזור.‬
‫יש לך מספיק נתונים, איזבל.‬
‫שלא לדבר על זה שאני לא חוזר לשם.‬
‫פשוט תפסיקי לפקפק בעצמך.‬
‫למה אכפת לך כל כך מה הם חושבים?‬
‫תפרסמי את זה.‬
‫אנשים יחשבו שזה מעולה.‬
‫ואם לא...‬
‫ואם לא?‬
‫אז אנחנו כאן.‬
‫ביחד.‬
‫לא אמרת לי שאנחנו נשמות תאומות?‬
‫תסכים שאני אראיין אותך על הבמה?‬
‫זה יהיה לי לכבוד.‬
‫המגישה שלנו, ד"ר איזבל קלמנס,‬
‫הובילה הדמיות תיבת מוח חלוציות.‬
‫עולמות מדומים מכוערים שמשתמשים יכולים להיכנס אליהם‬
‫על מנת לפתח הערכה עבור העולם האמיתי.‬
‫- ד"ר קלמנס. - תודה רבה.‬
‫מה הוא אושר?‬
‫אושר הוא לא הרגשה ולא מקום.‬
‫אושר הוא מצב נפשי שניתן להשיג‬
‫אך ורק על ידי הבנת הניגוד בינו לבין המצב הנפשי ההפוך.‬
‫אבל אין חכם כבעל הניסיון.‬
‫הכירו את בעל הניסיון שלי, ד"ר ויטל.‬
‫שב בבקשה, ד"ר ויטל.‬
‫תיבת המוח‬
‫לפני שאנחנו מחברים מתנדב לתיבת המוח,‬
‫אנחנו תמיד שואלים סדרה של שאלות.‬
‫ועכשיו אשאל את ד"ר ויטל את אותן שאלות‬
‫כדי שנוכל להשוות את תשובותיו כעת אל תשובותיו הקודמות.‬
‫ד"ר ויטל, איך אתה מרגיש כרגע?‬
‫אני מרגיש נהדר. אני שמח להיות כאן,‬
‫ותודה על קבלת הפנים היפה.‬
‫- ד"ר ויטל... - כן?‬
‫איך אתה מרגיש כרגע?‬
‫בסדר. מעולה. כן, בטח.‬
‫כלומר, זו באמת השאלה הראשונה?‬
‫או שאנחנו סתם מחרטטים עד שמתחילים?‬
‫יש לך תלונות, ד"ר ויטל?‬
‫לא. אין תלונות. אני...‬
‫מרגיש כאילו מתי ועליתי לגן עדן.‬
‫בלי למות.‬
‫ד"ר ויטל...‬
‫- כן? - יש לך תלונות?‬
‫חוץ מזה שאני עכבר המעבדה שלך?‬
‫רק העליות והמורדות הרגילים של החיים.‬
‫כלומר... אפשר להיות קטנוני לרגע?‬
‫אני קצת מתוסכל. אני לא מצליח לגרום לחימום הבריכה...‬
‫לעבוד.‬
‫כלומר, כמה זה קשה, לעזאזל, לחמם את הבריכה לטמפרטורה‬
‫שבה אתה לא מרגיש כמו דוב קוטב ברגע שבו אתה קופץ פנימה?‬
‫ד"ר ויטל...‬
‫האם אתה מרגיש שחסר משהו או מישהו בחיים שלך עכשיו?‬
‫ד"ר ויטל?‬
‫גרג?‬
‫אני מרגיש שלא חסר לי שום דבר כרגע.‬
‫ד"ר ויטל...‬
‫כן, ד"ר קלמנס?‬
‫האם אתה מרגיש שחסר משהו או מישהו בחיים שלך עכשיו?‬
‫זאת שאלה טיפשית.‬
‫אני צוחק, אני רק צוחק.‬
‫בבקשה, תענה בכנות. ככה זה עובד.‬
‫בסדר. ככה זה עובד.‬
‫כן.‬
‫כן, משהו חסר לי. אבל אני לא רוצה לדבר על זה.‬
‫ובכן, כפי שאתם יכולים לראות,‬
‫האיש הזה, שהיה פעם מתוסכל ועצבני...‬
‫הוא עכשיו אדם מלא פליאה ו...‬
‫והערכה,‬
‫ושקיקה לטעום כל רגע של חיים.‬
‫תודה.‬
‫ברכותיי, איזבל. העמדת את כולם על טעותם.‬
‫תודה רבה.‬
‫תקשיבי, קראתי את התזה שלך.‬
‫ואני אגיש אותה למגזין "טבע ומדע"‬
‫ואני מקווה שהם יפרסמו אותה בעמוד השער. היא פשוט מעולה.‬
‫אני לא יודעת מה לומר.‬
‫רק רגע, ייתכן שמחכה לך תפקיד בכיר בעתיד.‬
‫אני חייבת לספר לגרג. מישהו ראה את ד"ר ויטל?‬
‫תודה.‬
‫- ובשבילך, אדוני? - קברנה סוביניון.‬
‫שמפניה.‬
‫רגע, מה...‬
‫סליחה. רגע, אני רק רוצה לומר לך שלום.‬
‫ד"ר קלמנס...‬
‫מאיפה הגיע הרעיון הראשוני? מה הייתה הראשית?‬
‫- כן. - כן. ברכותיי, ד"ר.‬
‫- תודה. תודה רבה. - עבודה יפה.‬
‫אני חייבת למצוא מישהו.‬
‫היי, בבקשה, עצרי, אני רק רוצה... אני רק רוצה לשמוע את קולך.‬
‫את באמת כאן, במקום הזה?‬
‫כן. אני כאן איתך.‬
‫אז את אמיתית?‬
‫כן, אני אמיתית.‬
‫את במחקר של איזבל?‬
‫- את מתנדבת? - קוראים לי אמילי.‬
‫- לא, אני... - אני אמילי.‬
‫אני יודע מי את, אבל איך את בעולם האמיתי?‬
‫- אני הבת שלך. - אני יודע.‬
‫אני חושב שאין לי בת אמיתית בעולם האמיתי.‬
‫קוראים לך גרג ויטל.‬
‫יש לך בן ובת.‬
‫ארתור ואמילי.‬
‫אתה לא חושב בהיגיון, כי הראש שלך לא בסדר.‬
‫הייתי באוהל שלך, אבא.‬
‫זה בסדר.‬
‫כן, פשוט קשה להבין מה קורה.‬
‫כי אני מתחיל להרגיש שעובדים עליי כל הזמן.‬
‫כשהייתי בת שש...‬
‫אתה...‬
‫השכבת אותי לישון ו...‬
‫אמרתי, "זהירות, אני לא רוצה שתהרוס לי את הצמות,"‬
‫ואתה ענית,‬
‫"אהובה שלי, אני לא אהרוס לך את העצמות,‬
‫"הן חזקות והן שומרות עלייך."‬
‫ואני אמרתי,‬
‫"לא, הצמות שלי, אבא.‬
‫"הצמות שלי. לא העצמות שלי."‬
‫צמות...‬
‫"צמות", לא "עצמות".‬
‫- אתה זוכר. - כן, אני זוכר.‬
‫טוב, תפסיקו.‬
‫ד"ר קלמנס, ספרי לנו על ראשית העניין, מה את יודעת על זה?‬
‫אבל ד"ר קלמנס טוענת‬
‫שהדי הזיכרונות האלה, מהעולם של תיבת המוח, יתפוגגו.‬
‫הם רק תופעת לוואי, כי לא נטלתי מספיק גבישים כחולים.‬
‫יום אחד, תהיה חייב לבחור באחד מהעולמות האלה.‬
‫ואולי,‬
‫איכשהו,‬
‫בשבילך,‬
‫שניהם אמיתיים.‬
‫אז פשוט...‬
‫פשוט...‬
‫פשוט תעשה מה שהכי טוב בשבילך, בסדר?‬
‫גרג!‬
‫רדו ממני!‬
‫איזבל!‬
‫גרג!‬
‫שיט.‬
‫ראית? השתמשתי בכוחות.‬
‫זה בלתי אפשרי. הם לא אמורים לעבוד כאן.‬
‫גרג, זה רע מאוד.‬
‫אנחנו חייבים לחזור למעבדה. אנחנו צריכים עוד גבישים כחולים.‬
‫למה שנחזור פנימה?‬
‫זה רעיון נורא!‬
‫לקחנו שמונה במקום עשרה.‬
‫- אבל אמרת שזה תאורטי. - כנראה טעיתי.‬
‫כנראה טעיתי בפרט הקטן הזה.‬
‫את חייבת להסביר לי הכול!‬
‫תאי תיבת המוח כנראה נכנסו לנו לראש.‬
‫זה כאילו הבאנו חלקים מההדמיה איתנו לפה,‬
‫גם כשאנחנו לא מחוברים.‬
‫טוב, אז איך נתקן את זה?‬
‫כל אחד ייטול עשרה כחולים.‬
‫- ליאנג, קדימה. - אין גבישים במעבדה?‬
‫הם לא קיימים כאן. אנחנו צריכים לחזור.‬
‫הם מיוצרים רק בפנים.‬
‫ד"ר קלמנס, יש בעיה. רמת גלי הגמא במוח הראשי נמוכה.‬
‫ליאנג, אנחנו עוזבים עכשיו.‬
‫אני יכול להפעיל אותו רק לכמה שניות.‬
‫אתה מוכן?‬
‫ד"ר קלמנס, מה עם המחקר? המשימה שלך?‬
‫תסתום את הפה, לעזאזל, ותלחץ כבר על הכפתור!‬
‫נתמודד עם זה אחר כך.‬
‫ממחיש המחשבות‬
‫מותק! חזרנו פנימה!‬
‫קדימה, בוא נלך למצוא את קנדו.‬
‫- קנדו כאן? - אסור לך להיות פה.‬
‫סתום את הפה.‬
‫בסדר, מזויפים מזדיינים. איפה קנדו? אנחנו צריכים 20 כחולים.‬
‫- לאף אחד אין כחולים. - לקנדו יהיו.‬
‫איפה הוא?‬
‫בוא נתחיל מההתחלה. איפה קנדו?‬
‫איפה הוא?‬
‫איך אתה בחיים? היי, ביורן!‬
‫- שמישהו יתקשר לאבטחה. - בסדר. חבר'ה!‬
‫ראיתי אותך נופל מהחלון. הוא קפץ! גם אתה ראית את זה!‬
‫- בסדר. - הוא נפל מהחלון!‬
‫- ביורן, תסתכל עליי, לא! אני רגוע! - אתה רוצה שאתקשר אליה?‬
‫- אתם מותחים אותי? אל תעשו לי את זה! - תנסה לאכול משהו.‬
‫- קדימה. - לא, רק תגיד לי למה!‬
‫עכשיו! זוז!‬
‫זוז! קדימה!‬
‫מצאתי את קנדו.‬
‫ביורן בחיים. הבוס שלי בחיים.‬
‫- ראית את זה? - אלוהים!‬
‫זה אמ"מ! אתחלו אותו! בוא כבר!‬
‫קנדו בבית המרקחת?‬
‫- לא, אבל המכונית שלנו שם. - הכול מזויף!‬
‫שלום, יפהפיות.‬
‫למישהי יש טבסקו?‬
‫טבסקו? כלבה, על מה את מדברת, לעזאזל?‬
‫גז מדמיע. בשביל הבחורים הרעים.‬
‫עופי מפה עם השיניים הדפוקות שלך.‬
‫תביאו לכלבה הזאת מברשת שיניים.‬
‫כן, יש לי שיניים דפוקות, אבל יש לי גם 20 דולר. תביאי לי את זה.‬
‫אצלי מי זה?‬
‫מזויפת... אמיתית!‬
‫היי, בא לך?‬
‫רק בשביל זה אני בא לחור הזה.‬
‫אז...‬
‫מה תרצה?‬
‫מציצה ואצבע בתחת.‬
‫- אין בעיה. - יופי.‬
‫- אני רק אשים שפתון קודם. - בסדר.‬
‫לעזאזל!‬
‫לא, הארנק!‬
‫יש! כחולים! קדימה!‬
‫תראה מה מצאתי.‬
‫לעזאזל, כן!‬
‫שאלה פילוסופית, קנדו אמיתי,‬
‫- אז אם קנדו, אם הוא... - כן, קנדו אמיתי.‬
‫אבל אם הוא ימות כאן, הוא לא ימות בחוץ.‬
‫אני לא אעשה לו כלום. תפסיק להסתכל עליי ככה.‬
‫ד"ר קלמנס!‬
‫קנדו. אנחנו צריכים גבישים כחולים.‬
‫אין לי זמן להסביר, אבל הכול מתפרק בגדול.‬
‫- תן לי אותם. לך תביא אותם! - בסדר, אין בעיה.‬
‫- תביא אותם! עכשיו! - הנה, יש לי אותם כאן...‬
‫לעזאזל! ד"ר קלמנס, מה את עושה?‬
‫היי!‬
‫חשבתי שהוא ישלוף אקדח אבל הוא באמת עמד להביא אותם.‬
‫- מצטערת, קנדו. - מצטערת?‬
‫אני מתחיל להרגיש כאילו את ממציאה הכול תוך כדי תנועה.‬
‫הוא בסדר. אולי יהיה לו כאב בטן קל, אבל הוא בסדר.‬
‫- משטרה! - עצרו!‬
‫- תישארו שם! - מכאן!‬
‫זה מזויף!‬
‫אולי תרוצי מהר יותר?‬
‫- יותר מדי ריצה. - לא נוכל ליטול את הכחולים כאן?‬
‫אנחנו צריכים את המכשיר מהאוהל בשביל ליטול אותם דרך האף.‬
‫למה לא הבאנו אותו לפני שהתחלנו לירות באנשים?‬
‫מהר!‬
‫בסדר.‬
‫התקשרו אליי. הוא קיבץ נדבות מחוץ לעבודה הקודמת שלו.‬
‫אתה מוכן לבוא איתי, בבקשה? אני צריכה אותך.‬
‫שכל אחד ייטול עשרה.‬
‫אין מספיק!‬
‫- אין מספיק! - תספרי שוב!‬
‫צאו החוצה עם הידיים למעלה!‬
‫מה? נדפקנו כל כך! אלוהים.‬
‫- טוב. מה זה אומר? - נדפקנו.‬
‫- כן, מה זה אומר? - נדפקנו כל כך.‬
‫אחד מאיתנו הולך הביתה‬
‫והשני נשאר תקוע במקום הזה.‬
‫- לא, אני לא נשאר כאן. - אנחנו נלך לכלא,‬
‫- לתמיד. - לא, תקשיבי לי.‬
‫אני חייב ללכת. אני לא יכול להישאר כאן.‬
‫אל תדאג, זה בסדר.‬
‫אנחנו רואים אתכם מאחורי העץ.‬
‫- קח אתה. - אוקיי.‬
‫ואת תהיי בסדר. טוב? בסדר.‬
‫אני הולך...‬
‫אולי נתחלק בזה.‬
‫קדימה. לא, זה לא יעבוד. קדימה.‬
‫יש לי רעיון!‬
‫אולי תהרגי אותי?‬
‫כן, תראי, קחי את זה ותרסקי לי את הגולגולת,‬
‫ואז ניפגש שם.‬
‫- אני לא... - שטויות!‬
‫אני לא אעשה את זה. מה אם זה לא יעבוד?‬
‫מה עם קנדו?‬
‫אולי הרגתי אותו, אני לא יודעת!‬
‫אני לא יודעת למה להאמין!‬
‫אוי, שיט! לעזאזל!‬
‫אנחנו מוקפים, לעזאזל?‬
‫שלח אותם למטה! קדימה!‬
‫אנחנו עמוק בבוץ, מותק.‬
‫כן, אנחנו עמוק בבוץ.‬
‫בסדר. בוא נזוז.‬
‫אתה לא בא?‬
‫אני אהיה כאן. אני תומך בך.‬
‫תודה.‬
‫לעזאזל!‬
‫החרא הזה...‬
‫זה נוראי.‬
‫זה סיוט מזוין!‬
‫וזה באשמתי. אני יצרתי את זה.‬
‫אני יצרתי את החרא הזה. אני אשמה.‬
‫אבל זה גם די יפה.‬
‫באמת!‬
‫תסתכלי עליי. אפילו כשהשוטרים באים,‬
‫ואנחנו בורחים ופשוט...‬
‫כולם משחקים את התפקיד שלהם. אף פעם אי אפשר לדעת איך זה ייגמר.‬
‫רגע אחד אנחנו מחליקים על גלגיליות וצוחקים, זוכרת?‬
‫ורגע אחר כך, אין לך אפילו כסף לכריך.‬
‫ורגע אחר כך, אי אפשר לדעת.‬
‫זה מה שאני אוהב במקום הזה ובמה שיצרת.‬
‫אי אפשר לדעת מה עומד לקרות.‬
‫זה דפוק לגמרי! וזה מעולה.‬
‫ואני לא עוזב.‬
‫אני לא עוזב!‬
‫אבא!‬
‫שימו לב. תתרחקי!‬
‫- לא! בבקשה, חכה! - קדימה! תיכנסי לרכב!‬
‫לא, חכו!‬
‫אבא!‬
‫אני מצטער.‬
‫היא יפהפייה.‬
‫לך.‬
‫היי, קדימה, מזדיינים!‬
‫קדימה!‬
‫- גברתי, מה יש לך ביד? - ידיים למעלה. תראי לי את הידיים שלך!‬
‫אין צורך בתור מרפאת גמילה "חוף מבטחים"‬
‫זו הפעם הראשונה של גרג.‬
‫ברוך הבא, גרג.‬
‫בבית הזה, אין סטיגמות על מה שעובר עליך.‬
‫כל אדם בעולם הזה מזדהה עם הרצון לרדוף אחר האושר.‬
‫זו קבוצה פתוחה, אז אתה יכול לומר כל מה שתרצה.‬
‫אנחנו כאן כדי להקשיב.‬
‫האישה הזו טוענת שהיא הבת שלי.‬
‫ואני מאמין לה.‬
‫אושר‬
‫היי, אבא.‬
‫סליחה שאיחרתי, אני...‬
‫ראיתי את הפרחים האלה בצד הכביש.‬
‫הם מצאו חן בעיניי. פשוט...‬
‫לא איחרת, אבא.‬
‫אתה כאן.‬
‫תרגום כתוביות: גדי קיפרווסר‬
‫בקרת כתוביות: שקד הרטמן‬