Mám v hlavě obraz místa.
Domov, ženu.
Nevím, jestli je něco z toho skutečné.
Ale mám z toho určitý pocit.
A ten pocit skutečný je.
blaženost
Jo, víte co? Přepojím vás. Vydržte.
POLOOSTROV
OBSERVATOŘ
HOTEL PLEJÁDY
DŮM SNŮ
Co to má sakra být? Wittle zase nezvedá telefon.
EMILY WITTLEOVÁ PŘIJMOUT HOVOR
- Ahoj, zlatíčko. - Ahoj.
Jsem tak rád, že jsi mi zavolala zpátky.
Co tvoje rameno?
Rameno je v pořádku. Trochu mě bolí noha,
ale beru ty léky, takže... Ale dost o mně. Jak se máš ty?
Jsem v pohodě.
Chtěla jsem s tebou mluvit o promoci.
Nemůžu uvěřit, že už budeš končit.
Nemůžeš tomu uvěřit? Opravdu?
Nějak nemám pojem o čase. Ale jsem...
Jsem na tebe moc pyšný.
Takže máma obstará rezervaci do Cliff's Edge.
Jo? To bude hezké.
Víš, chci, abys tam byl taky.
Chce to i ona?
Já chci, abys přišel, tati.
No, třeba bych tebe s bratrem mohl někam vzít den nato a...
Nepřijdeš na obřad?
Samozřejmě, že přijdu. Budu tam na tribuně.
Uvidím tě v... čepici a taláru, jak tam vstoupíš, a budu ti fandit.
Jen nechci... Nechci to s mámou komplikovat a...
Vím, že jsem to zvoral, a rád bych, aby to bylo...
Aby to bylo hlavně...
- Tati... - Jo?
Tolik se mi toho honí hlavou. Kéž bys to všechno mohla vidět.
Určitě jsi v pořádku, tati?
Ano, naprosto. Mám se přímo skvěle. Jen...
Jen... Co třeba...
- Můžu ti zavolat později? - Dobře.
- Fajn. Mám tě rád. Zatím ahoj. - Tak jo. Taky tě mám ráda. Ahoj.
Greg Wittle.
Bjorn vás chce vidět.
Dobře, hned tam budu.
- Nazdar, Wittle! - Ahoj.
Bereš si tu den volna?
Ne, zrovna mi volali.
Prý tě chce vidět šéf.
Jo. Hned jdu dolů. Jen jsem mluvil...
Co to tam máš?
Ne, to nic. Nic.
- Hele, to je soukromé. Tak nějak... - Jasně.
Kurva. Promiň.
To nic, v pohodě.
- Jen to vezmu. Promiň. - Vezmi si...
- Teď, pane Wittle. - Dobře. Hned tam budu.
Mohl bys za sebou zavřít, prosím tě?
Chcete-li obnovit svůj recept, stiskněte osmičku. Pro...
Zadejte prosím číslo receptu a dále pět čísel za pomlčkou.
Zadali jste následující číslo receptu: osm, devět, sedm, devět,
sedm, osm, čtyři, čtyři, pět,
pět, devět, nula, jedna, jedna, dva.
Pro potvrzení stiskněte jedničku.
Nemáme žádný záznam o čísle receptu
osm, devět, sedm, devět,
sedm, osm, čtyři, čtyři...
- Promiňte. - Má nabitý program.
Hned přijdu. Jen dokončím jeden hovor. Děkuju.
...číslo, zmáčkněte osmičku. Pro oddělení lékárny stiskněte jedničku.
- Lékárna. - Dobrý den, tady Greg Wittle a mám...
Mám malý problém ohledně obnovení jednoho receptu.
Můžete jej obnovit pouze pětkrát. Váš lékař vám pak musí napsat nový.
Rozumím. Obnovil jsem ho zatím jen čtyřikrát.
Musíte do toho započítat i ten první, pane.
Ale proč by... Ale to první přece nebylo obnovení.
Můžete prosím chvilku vydržet? Já jen... Momentík.
- Pane Wittle! - Už běžím.
Chápu. Pardon. Na shledanou. Díky.
Bylo by možné... Haló? Haló...
VÍTEJTE ODVYKACÍ KLINIKA BEZPEČNÉ ÚTOČIŠTĚ
TECHNICKÉ POTÍŽE
Mrzí mě, že máte technické problémy.
Co nefunguje?
- Zdravím, Doris. Promiňte. - Pojďte za mnou.
Asi na chvíli odešel. Můžete si sednout tam.
BJORN PEDERSON
- Greg Wittle. Jak se máš, kamaráde? - Dobře, Bjorne.
Děkuji.
Hele, půjdu rovnou k věci.
Naši indičtí konkurenti nás drtí, autoboti s námi vyjebávají
- a za spoustu z toho můžeš ty. - Cože?
Kdes nechal mozek?
Kreslils obrázky svého vysněného domu místo toho,
abys zvedal telefon?
- Je to... - Kolik je hodin?
Pardon?
Takhle jsi to měl říct. Podělals to, kamaráde.
Při technických problémech se vždycky nejdřív omluvíme.
Podívej, neexistuje snadný způsob, jak tohle říct, ale...
Máš padáka.
Gregu, máš padáka.
Gregu?
Tobě se v hlavě musí odehrávat úžasný věci.
Je to pro tebe začátek nového života.
Bjorne?
TOALETY
No jo! Za chvíli to bude!
- Není tady? - Ještě ne.
Záchod je jenom tvůj.
Dojdu si pro oběd. Ať mi zavolá,
až se vrátí.
Mrzí mě, že máte technické problémy.
Co nefunguje?
Mrzí mě, že máte technické problémy.
Whisky. Dvojitou. Bez ledu.
Máš ji mít, Greggo.
Hned jsem zpátky.
- Napíšu to na účet. - Super.
Jsi skutečný.
Prosím?
Víš, že jsi skutečný, že jo?
Jen čekám na... Promiňte, my se známe?
- Odrazil jsi mé schopnosti. - Promiňte?
Přestaň se omlouvat.
Neomlouvám se. Můžu... Neslyším vás.
Nechápu, co říkáte.
Nepoznávám tě.
Já... Neznám vás.
Nejdřív je to vždycky rozmazané.
Jsem Isabel. Pojď si sednout ke mně.
Já jsem... Ne, díky. Jen si dám skleničku, děkuju.
Potřebuješ alibi, ne?
Co?
Zajímavý výhled?
Tvůj další krok je nesmírně důležitý.
Nechceš tenhle život strávit ve vězení.
To by bylo opravdu moc zlé. Podívej se na mě.
Pomůžu ti,
protože se cítím za tvůj problém trochu odpovědná.
Proč se cítíte odpovědná?
Řekněme, že můžu za to, že tenhle svět existuje.
Nedělej si s tím starosti. Bude to v pořádku. Já to napravím.
Ale nejdřív pro mě musíš něco udělat.
Mám přítele, bývalého.
Je to fakt kretén. A je na záchodě.
Dobře.
Má něco, co patří mně. Posloucháš mě vůbec?
- Ano! Mluvíte o svém příteli. - Bývalém.
Má můj amulet. A já ho potřebuju zpátky.
Proč na něj nemůžete použít své schopnosti?
Protože je skutečný, jako ty a já.
Pořád říkáte „skutečný“. Co tím myslíte?
Co chceme?
Vidíš všechny ty lidi venku? Ti skuteční nejsou.
Ten barman? Taky ne.
Nic z tohohle není skutečné. Je nás jen velmi málo.
- Myslím, že potřebujete pomoc. - Ne. Ty potřebuješ pomoc.
Získej zpátky můj náhrdelník a já ten problém vyřeším za tebe, Gregu.
Odkud znáte moje jméno?
Vytáhla jsem ti ho z mysli.
Jen si dělám srandu. Barman ho před chvílí zmínil.
No tak, Gregu.
Co můžeš ztratit?
Proč je ten přívěsek tak důležitý?
Obsahuje speciální žluté krystaly
schopné manipulovat tímto falešným světem.
Výborně. To byla rychlost. Dělal ti nějaké potíže?
- Ne, byl v bezvědomí. - Vážně? Skvělý.
Vrať se tam a vezmi mu peněženku.
Napijem se na něj.
Ne, já můžu... Mám peníze.
Dluží mi.
Dobře, fešáku, je čas vyřešit tvůj problém.
Potřebuješ se od všeho odpoutat.
- Dobře. - Já to zařídím.
Vidíš to?
Svět je jenom světlo poskakující kolem tvých neuronů.
Je vyrobený a tvárný.
Jsi volný.
Skočil! On vyskočil! Právě vyskočil z okna!
Přímo tady! Právě spáchal sebevraždu, za bílého dne!
- Co jsi tam dělal? - Byl jsem pro svačinu.
Pojďme.
- To jsi udělala ty? - Udělala co?
Přes deset svědků ho vidělo vyskočit z okna
a pak tebe vycházet z baru odnaproti.
Už mi věříš?
- Zapomněl jsem tam peněženku. - Kašli na ni.
Ne. Můžu se vrátit. Jsem nevinný, ne?
Nemůžeš se vrátit. Musíš být chvíli nenápadný, dokud se případ neuzavře.
Ale svědci mě viděli v baru.
Přesně. Nech je mluvit.
To poslední, co potřebuješ, je být v temné místnosti,
palčivé světlo ve tváři a poldové čekají, až uděláš chybu,
kterou stoprocentně uděláš.
- Stáhni se do ústraní. Máš telefon? - Jo, proč?
...nárůst nerovnosti v příjmech a majetku během posledních let...
Nová věda má politiku zachránit.
Ne každý je o tom přesvědčen.
Nedává to žádný smysl. Bjorn byl šťastný. Netrpěl depresí.
VYŠETŘOVÁNÍ SMRTI BJORNA PEDERSONA
To není možné.
Nejpravděpodobnější příčinou smrti je sebevražda.
Přesto policie zatím nevyloučila cizí zavinění.
Hej. Pojď.
FOTKY - PRÁVĚ TEĎ MÁTE NOVOU VZPOMÍNKU
- Ahoj, já jsem táta a tohle je... - Emily.
A kdo je ten na tvém tričku?
- Tohle je želva-stická. - To je...
Je fantastická.
- Roztomilý. - Želva-stická.
- Kolik za tohle? - Dám vám 60 babek.
- Beru. - Občanku.
Nemám peněženku. Já...
- Můžeš mu dát svoji? Stačí její? - Čtyřicet.
Deset.
Lepší než hodit ho do koše.
To jistě. Ale kvůli té občance tě přitlačí ke zdi, tos věděla?
Ne, já nemám telefon. Nejsem tak hloupá.
- Kam jdeme? - Sem.
Tady budeš v bezpečí, dokud se případ neuzavře.
Vítej v mém domě daleko od domova.
A tohle je moje Ofélie. To je v pořádku, zlato.
Nemůžu tu zůstat. Jsi bezdomovkyně?
Je to legální, nebo...
Víš, opravdu si vážím tvojí pomoci. Omlouvám se, ale asi půjdu.
- A kam? - Domů.
No, bydlím v motelu. Takže se vrátím do svého pokoje.
Ale nemám klíč. Ten zůstal v peněžence,
takže prostě... Ne, protože moje občanka je tam taky.
I peníze. Takže nemám občanku ani peníze, ale snad si mě budou pamatovat.
- Doufejme, že si mě budou pamatovat a... - Kámo, bezdomovec jsi ty.
Důvod, proč nejdu domů, je ten, že jsem se nedávno rozvedl.
Dobře, můžeš se tu zdržet, dokud se věci neuklidní,
a pak si třeba najdi peněženku, dům nebo novou manželku,
cokoli budeš chtít.
Mám televizi, můžeš sledovat zprávy bez zvuku.
Jde ti elektřina?
Jo. A mám i vodu.
Vidíš, nejsem bezdomovec. Jen žiju trochu bokem.
Nabízím ti bezpečné místo, kde se schovat. Ber, nebo nech bejt, jo?
Přemlouvat tě nebudu.
Není to tak, že bych se z tvojí společnosti těšila nebo tak něco.
PŘÍPAD UZAVŘEN
- Žádné cizí zavinění? Vidíš to? - Jo.
- Jsi oficiálně svobodný. - Ano!
Děkuju ti. Moc ti děkuju. Okamžitě tě přestanu obtěžovat.
To je celé?
Tak strašně toužíš odsud odejít.
Ne, netoužím. Já...
- Ty něco vaříš? - Jen takovou směs na pánvi.
Mám rád...
Máš toho pro dva?
- Na to, že jsi nevinný. - Na svobodu.
Cítím se kvůli Bjornovi provinile.
Samozřejmě.
No, protože byl... Víš, nebyl to nijak špatný chlap.
Mohl... Vlastně... Někdy byl docela fajn.
Dovolil nám občas nosit do práce šortky.
Teda aspoň v létě.
Jasně, rozumím. Chci říct, že chápu, jak se asi cítíš.
Zabil jsi hodného chlapa, který ti dovolil nosit šortky.
A ty si myslíš, že je to skutečné.
Ale víš co?
Musíš ten pocit jen pozorovat, a pak ho nech plavat.
Chci ti ukázat něco opravdu skvělého.
Vezmi si ten zapalovač. Vidíš ty svíčky tamhle?
Zamávej s ním na ně.
Výborně.
Nebylo to tak těžké. Teď to zkus udělat bez zapalovače.
Líbí se ti to?
Děláš si ze mě srandu?
Nádherné. Bravo!
A teď, když jsi navodil tak úžasnou atmosféru, se najíme, ne?
Pověz mi o tom domě snů.
Je to taková utkvělá představa, které se nemůžu zbavit,
ve které vždycky kreslím jedno a to samé...
dům na poloostrově.
A úplně se v tom ztratím.
Ukaž mi ho. Máš ty kresby?
Ukaž.
Jsem ohromena. Je to velmi přesné.
O to právě jde.
Je pro mě snadné vykreslit detaily, protože ve své hlavě je vidím tak jasně.
Tudy se jde do takového malého pokoje,
odkud je skvělý výhled na tyhle hory.
- Miluješ ten bazén. - Jo, to je součást staré zříceniny.
A vidíš tady ten hotel? Je na něm observatoř.
Hotel Plejády.
Plejády. Jo, to je shluk hvězd.
V mé mysli je to skutečné. Vidím to.
Gregu, kde myslíš, že to je?
Kde to je? No, asi uvnitř mozkem poháněné mysli Grega Wittlea.
- Co? - A kdo je tohle?
Zapomněl jsem, že tam je.
To jsem já. Podívej se na její obličej.
Nakreslil jsi mě.
Gregu, tohle není fantazie.
Tohle je skutečný život. Mimo tenhle svět.
Ale no tak. Jak by to mohlo být možné?
Víš přece, že... jak...
Nech to přesahovat tvoje chápání.
Jsi můj chlap.
Já jsem tvůj chlap?
Jsi můj chlap.
Polib mě.
Takže tvůj telefon už nefunguje?
Věděla jsem, že se mi pokusíš vyhnout.
Musíme si promluvit o tátovi.
Já... Potřebuju tvou pomoc.
Chci ho najít. Chci, aby mi přišel na promoci.
Nech ho plavat, Emmy, jo? Udělej to jako máma.
Ne.
Myslím, že by mu to prospělo.
Nám všem.
Copak ti nevozil zadek na každý baseballový trénink?
Nesnášel jsem baseball.
Kdo tě učil jezdit na skateboardu?
On.
Pamatuju se na to.
Vzpomínám si, kolikrát si namlel, když mě učil
a chtěl zafrajeřit. Taky jsem se párkrát vyflákal.
Ale on si namlel hubu daleko častěji.
Takže, nemůžeš prostě...
Chytit se toho a pomoct mi ho najít?
Nemůžu. Promiň.
Už mu nemůžu věřit.
„Ahoj, tati, co tvoje záda?“
„V pořádku. Teď mě vlastně trápí koleno.“
„Myslel jsem, že užs ho vyléčil.“
„Ale ne. To asi myslíš moje rameno.“
Přestaň s tím.
„Levé, nebo pravé rameno? Co příští týden? Bude to kotník?“
- Přestaň. - „Vždycky máš něco.“
Nech toho!
Blbče!
Kreténe!
K zemi!
Kráva předsudečná. Sundej ji.
Co?
Udělej to.
- Ne. - Není skutečná.
Dělej.
Jste v pořádku?
Do toho!
Jo!
Pozor!
Nemusím se cítit provinile kvůli Bjornovi.
Prokousej se těmi iluzemi.
Pojďme.
Tady to máte.
Isabel! Zeptej se mě, jestli jsem jim řekl svoje jméno.
- Zeptej se mě. - Řekls jim své jméno?
- Ne! V žádném případě! No tak! - Ne! Já jim ho taky neřekla.
Nemůžou na tebe, když nemají jméno, no ne?
- Jsi v pořádku? - Dobrý.
Jak vypadám?
Dobře, že jo?
Jo.
Jsem dezorientovaný, ale v dobrém slova smyslu.
To nech plavat.
Nemáš hlad? Pojďme se najíst!
- Dobrý den. - Dobrý.
Neviděla jste mýho tátu? Takhle vypadá.
Neviděla.
RECEPCE
Myslím, že tu před pár týdny mohl být ubytovaný.
- Ne, promiňte. - Je řada na tobě.
Počkej! Hej, D!
Děkuju vám.
Ne. Myslím, že ne.
No, jestli ho uvidíš, zavoláš mi, prosím?
Jo.
- Mockrát děkuju. - Jo.
Organizujeme pochod. Situace se zhoršila.
PROTI NEROVNOSTI
- Přijď, jestli budeš moct. - Jo. Budu tam.
Přines mi kuřecí sendvič a hranolky, jo?
- Uvidíme se tam. - A limonádu?
Jo, a limošku.
Máš to mít.
Co si dáte?
Dva kuřecí sendviče,
dvoje velké hranolky a dvě limonády, prosím.
To bude 12,76.
Peníze má kamarádka. Jenom si...
Přijdu si to objednat později.
- Dobře. - Chcem si to dát spolu.
Jo, žádný problém.
- Bude to tak lepší. - Jo. Žádný problém.
Jsem těhotná, kurva!
Chceš si vyrazit, zlato? Utratit prachy?
Pojď sem, hezoune. Hej, pojď sem.
Už to má po lhůtě. Ale nic tomu není.
Po dvou hodinách nevydané jídlo vyhazujeme.
- Dobře, díky. - Jo.
Je to trochu studený, ale dobrý.
Studený jídlo mi nevadí.
VÍTEJTE ODVYKACÍ KLINIKA BEZPEČNÉ ÚTOČIŠTĚ
Pojďme najít Kenda, doplníme si amulet.
Někdy přemýšlím o přízvucích.
Občas může být dost výrazný, podle oblasti, ve které jsi.
- Ale když odtamtud nepocházíš... - Počkej tady.
Vrátím se.
- Tady? - Jo. Ani se nehni.
Ahoj, zlato.
Kdo je ten novej?
Nechci o tom mluvit.
Je roztomilej.
Jsem tu kvůli žlutejm. Doplň mi to.
- Zlomilas mi srdce, vážně. Víš to? - Makej.
Mám skutečný city.
Hej, chlape, chceš nějaký čoko?
- Háčko? Héro? Hnědý? - Ne.
- Herodes? Ejč? - Jsem v pohodě.
Tak nic. Tvoje chyba.
Určitě šel na západ po San Fernandu?
Ne, nejsem si jistý. To jsem netvrdil.
Počkej, vidím ho. Pane, můžete tu zastavit?
A mohl byste chvilku počkat?
Táto?
Emily!
- Ahoj. - Panebože!
Jak se máš? Co tady děláš?
- Já... - Je všechno v pořádku?
Omlouvám se. Bylo to... Měl jsem teď pár šílených dní.
Potřebuju, abys šel se mnou, hned teď, ano?
Ano, samozřejmě. Bože! Ano. Jo, jistě. Ne, ale...
Můžeme chvilku počkat? Já jen... Čekám na...
Na někoho čekám. Na kamarádku.
- Pak hned půjdeme. - Tati.
Prosím.
Pospěš si, Kendo.
Musím to udělat správně.
A já musím jít.
Promoce! Ach jo!
Nezapomněl jsem. A určitě tam budu.
A chci vzít tebe a Arthura do Cliff's Edge i s mámou,
pokud to dovolí.
Promoce už byla, tati.
- Co? - Asi před dvěma týdny.
To je v pořádku.
To je v pořádku. Heleď...
Mám tolik...
myšlenek, přál bych si, abys je mohla vidět.
Nechám ti tu...
Nechám ti tady tohle. Moje telefonní číslo, dobře?
Zavolej, až budeš připravený.
Je skutečný?
To bys chtěl vědět, co?
Kdo to byl?
Hej, kdo to byl?
Moje dcera.
Ignoruj ji, není skutečná.
Proč to říkáš?
Protože je to pravda.
Já si to nevymýšlím.
Vypadneme odsud a dáme si trošku tohohle.
Já vlastně asi nechci.
Zrovna teď nechci mít žádné zvláštní schopnosti.
Fajn, tak ne. Děláš, jako by tě někdo nutil.
To neříkám.
Myslíš, že můžeš projít mojí čtvrtí a nezaplatit daň?
O mě se neboj, jo?
Jsem v pořádku. Ale nevím, jak ty.
Neutíkej mi.
- Isabel, no tak. Dej mi jeden. - Vždyť jsi nechtěl.
Jo, lidi dělají chyby. Udělal jsem chybu. Nenuť mě prosit.
Isabel, prosím, no tak.
Hej! To je... to je všechno, co máme.
Hej! Kámo! Slušná práce!
Úplnej telekinetickej bojovník!
Gregu, to je v pořádku. To je dobrý.
Isabel?
- Postřeh, Greggo! - Paráda.
Dobře, kámo.
Ahoj. Dovolali jste se Emily. Nechte mi vzkaz.
Ahoj, tady táta a...
Chci s tebou mluvit. Možná tohle číslo nepoznáváš.
Volám z budky, ale zkusím ti ještě zavolat.
Nemám mobil.
Dobře, děkuju.
- Kde jsi sakra byl? - Hej!
- Myslel jsem, že jsi mě opustil! - Nebyla jsi tady, když jsem se vzbudil.
- Nechala jsem ti vzkaz! - Ne, žádný jsem neviděl.
- A co je tohle? - To jsem neviděl.
- Co je to? - Neviděl jsem to.
- „Hned jsem zpátky. Líbám tě a objímám.“ - Nevšiml jsem si.
„Líbám tě a objímám, s láskou Isabel.“
Omlouvám se.
Šla jsem do...
Šla jsem Ofélii pro hnojivo.
Když jsem se probudil, křičel jsem: „Isabel...“
Došli nám žluťáci.
Já to nebyl...
Někdo tu byl, Gregu.
Žlutáci chybí.
- Vzali kresby našeho domu. - Ne, ty jsem vzal já.
Mám je tady. Hele. Tady jsou.
Proč? Proč jsi...
Proč jsi je vzal s sebou?
Ne, já...
Je to vzpomínka na náš dům.
- Snažíš se zapomenout? - Ne. Jen jsem se na ně chtěl podívat.
Vzal jsi je, protože odcházíš?
Ne! To ne! Cítil jsem...
Byl jsem tak nervózní, že je mám, je to jako...
- Viděl jsi ji? - Ne.
Řekni mi pravdu.
- Neviděl jsem ji. - Proč to máš?
- Volal jsi jí? - Ne.
Ne! Přemýšlel jsem o tom, ale neviděl jsem ji.
Snažil jsem se, ale... Proč je to tak hrozná věc?
To se nemělo stát.
Isabel, přestaň.
- Nerozumím tomu. - Isabel, neviděl jsem ji.
Opravdu se o tebe bojím, Gregu. Vážně.
Iluze tě vtahuje a ty mě stahuješ s sebou.
Vím, že tohle není skutečné.
Já... Skoro nemůžu dýchat a...
A...
Zvedá se mi žaludek, bolí mě kůže a cítím se, jako bych se topila.
A vím, že to není skutečné.
Ta simulace tě svádí.
A ztrácím tě.
Myslím, že bychom se spolu měli přestat vídat.
Jsi moje spřízněná duše.
Nemůžeš jen tak odejít a myslet si, že se ode mě můžeš odpojit.
Kdybys byl schopný vidět, co je skutečné a co ne,
věděl bys to.
A už bys to vědět měl.
Jak to mám vědět?
Ty mi říkáš: „Ten je skutečný, ta není.“
Já pak musím věřit tomu, co říkáš, že jo?
V tom vězí ten tvůj trik. Protože mě to nutí spoléhat se na tebe.
Ne. Dělá mě to... Je to velmi chytré.
Nutí mě to věřit v tebe. Ale víš co?
Já v tebe nevěřím. Nikdy jsem nevěřil.
Jak by ti někdo mohl věřit?
Řekni mi něco, díky čemu ti uvěřím.
- Ukaž mi něco. - Dobře.
Dobře, chápu to.
Musíš to vidět na vlastní oči.
Vidět co?
Musíme si vzít zvláštní krystaly, jiné, než jsou ty žluté.
Jsou velmi vzácné. Mám je od Kenda.
Jsou modré. Představují výstupní mechanismus.
Katapultují nás z této simulace.
Každý si jich musíme vzít deset.
Dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm, osm,
devět, deset.
Raz, dva, tři, čtyři, pět, šest. Kurva.
Je to dost?
Seru na to, riskneme to.
Odkud máš to dávkování?
Je to jen teorie. Myslím, že budeme v pořádku.
Musí se to vzít nosem.
Pojď.
No tak, zlato. Musíme z téhle pitomé simulace odejít.
Je to bezpečné?
Tak trochu.
Doktorko Clemensová, jste v pořádku?
Ano, jsme v pořádku, Liangu.
Nepanikař.
Odpojili jsme mozkový box schválně.
Dr. Wittle si znovu vytvořil nezdravou vazbu na FGO
a stahoval mě s sebou.
A váš výstupní mechanismus?
Modrý algoritmus, jak se předpokládalo.
Ale tentokrát nebylo snadné získat krystaly.
Ještě že je Kendo tak dobrý v jejich vyhledávání.
Smím-li se zeptat,
jaký máte z téhle simulace dojem?
Nebyla to válka nebo extrémní chudoba.
Ale bylo to sakra nepříjemné.
Jsem tak ráda, že můžu dýchat ten čerstvý vzduch tady.
- Odpojte prosím doktora Wittlea. - Dobře.
Dobrý den, doktore Wittle. Je vám dobře?
Cítím se dobře.
No...
Tohle je pro zvýšení hladiny elektrolytů.
Děkuji vám. Co je to?
Limetkový proteinový nápoj.
Tak, opatrně.
Tady ho máme.
Vítej doma.
Co je to FGO?
Všimni si mezery v paměti.
Řekla jsi FGO. Ty jsi byl...
Ano. Je to zkratka pro Falešně generovanou osobu.
Jen tihle dobrovolníci jsou skuteční.
Uložil jsi naše inkarnace?
Jsou automaticky v cloudu. Mám je hned zapojit?
Dej nám pár hodin. Vezmu doktora Wittlea na oběd.
To zní dobře. Budu tady.
MOZKOVÝ BOX - EMILY/SKEN - FGO
Některé FGO jsou přesvědčivější než jiné.
Co na to říkáš?
Tohle místo je ohromující.
V dobrém, nebo špatném?
Skvěle ohromující.
Co je s tím vším...
Co ty hologramy? Nebo... ti duchové?
Telepřítomnost. Nejnovější móda.
Dobrý den, doktorko Clemensová, doktore Wittle.
- Jak jde výzkum? - Spěje ke kýženému cíli.
Nějaké problémy, o kterých bychom měli vědět?
Ne. Rádi jsme vás viděli.
Ta se na tebe teda koukala.
„Nějaké problémy, o kterých bych měla vědět?“
- Jsi v pořádku? - Jo. Jsem v pohodě.
Chtěl bys jít vyhlídkovou trasou?
Ano.
Proč si na nic z toho nevzpomínám?
Tím se netrap.
Dobrovolníkům se to někdy stane. Aspoň některým.
To přejde.
Postřeh, Greggo.
Dobře, kámo.
Jdi s tím svým osvícením.
- Musíme sehnat olivový olej. - Ale ne, Gregu.
- Ano! - Ne, máme ho doma hektolitry!
Doma?
Nemůžu tomu uvěřit.
Říkala jsem ti to.
Hotel Plejády.
Jo.
Skvělý název pro hotel, který má svou vlastní observatoř.
Plejády.
Jak to, že celý tenhle svět existuje?
Paměť se ti nevrátila?
Ne. Je to zlé?
Tolik jsem se bála, že tě ztratím,
že jsem se rozhodla hloupě a nezodpovědně.
Neměli jsme odcházet bez vhodného dávkování a...
- Možná se ti nevrátí nikdy. - Co na tom?
Jsem rád, že si na tohle místo nevzpomínám, protože ho znovu objevím.
Chodím tady jako novorozeně,
prožívám všechnu tu krásu poprvé.
Jen chci vědět, odkud se to všechno vzalo.
Bylo to tak vždycky?
Ne.
Tohle místo bývalo mnohem horší než to, které jsme právě opustili.
Bylo to tu moc zlé.
Víš, znečištění bylo tak velké,
že lidé na ulici padali mrtví k zemi.
Chudoba byla nesnesitelná.
Já nemůžu...
Když vidím tohle, neumím si to představit. Co se stalo?
Tři věci.
- Jen tři věci? Dobře. - Jo. Uhodneš jaké?
- Ne. - No tak.
Já nevím.
Automatizace, syntetická biologie
a těžba na asteroidech.
To bych netipoval.
Já mám...
Vrátím ti paměť. Vyvolám ti jednu vzpomínku.
Vrátíš se. Sleduj tohle.
Bojím se.
Ano!
Myšlenkový vizualizér!
MYŠLENKOVÝ VIZUALIZÉR
Ty si nepamatuješ svoje dítě?
Tohle je tvůj vynález.
To jsem vynalezl?
Jo, je superpopulární v jistých velmi omezených kruzích.
- Vyzkoušej ho. - Co je to?
Vizualizér myšlenek?
Dobře, nevím, co to je.
Tak se mu představ.
Ahoj. Jsem Greg Wittle.
Jahody.
Dinosaurus, plave v oceánu.
Gepard honí gazelu.
Sopka.
Teď můj favorit, udělej můj oblíbený.
Řekni: „Jsme v rejži.“
Jsme v rejži.
Miluju to. Ale víš co?
Tohle není jen hračka.
Je to úžasné pro ilustraci věcí.
Posaďte se rovně a dávejte pozor, doktore Wittle.
Věda zachránila svět.
Syntetická biologie vyřešila všechny problémy životního prostředí
a těžba na asteroidech přinesla
hromady nových peněz.
A ten chlap, co měl firmu na těžbu na asteroidech...
Tenhle chlap.
Jo! Prostě začal všechny ty peníze rozdávat.
Zkrátka každý člověk tady
dostal jako základ 500 000 ročně.
A samozřejmě roboti pak
za nás začali vykonávat všechny nudné a únavné úkoly.
Měli jsme svobodu a čas
prozkoumávat naše vášně, vědu, umění, cokoliv.
Cokoli jsme chtěli.
Přešli jsme z rozbitého světa
k životu na krásné, udržitelné, bezpečné a klidné Zemi.
Musíš uznat, že je to velkolepé.
Ano.
Ale víš co?
Co?
Jde o to, že...
Je úžasné,
jak snadno si lidé mohou zvyknout dokonce i na něco velkolepého.
Většina lidí říká, že nevědomost je blaženost.
Ale já říkám...
že musíme zažít dobré, abychom dokázali ocenit to špatné.
Ne, obráceně.
Přesně.
Takže proto ten mozkový box.
- Funguje to. - Myslíš to vážně?
- Ano. - Vážně si myslíš, že to funguje?
Koukni na mě.
Sedím tady, nemůžu být víc...
Nemohl bych být víc vděčný.
Gregu.
Pojďme si zaplavat.
- Nemůžeme. - Ale můžeme.
- Ne, musíme se vrátit. - Ne.
- Ne, musíme se vrátit do laborky. - Půjdeme, za chvilku.
No tak.
- Musím brát svou práci vážně. - I já to beru vážně.
- Nemůžeš mi dát kousnout jablka... - To je můj příspěvek světu.
- ...a pak mi ho vzít. - Už jsem to podělala dost.
Vystoupila jsem z té simulace už podruhé.
Poslouchej. Vrátíme se zpátky.
Budeme jen kousat do tohohle jablka ještě pár dní
a pak se vrátíme zpátky.
A nejdřív si půjdeme zaplavat. No tak.
Já se bojím.
Drž hubu.
Jen jeden den.
Ještě jeden den?
To je ono.
Opatrně!
Tady je snad nějaký mejdlo?
- Cože? - Soirée, fiesta.
Aha!
Párty s nejrůznějšími lidmi. Umělci a vědci
se dvakrát za měsíc sejdou. Zapomněla jsem, že je to dnes.
Kdo má problém s pamětí, zlato?
Neboj se, to se některým dobrovolníkům stává.
- Mělo by se ti to vybavit. - Zmlkni!
OBSERVATOŘ
Tak co, představoval sis to takhle?
Hotel Plejády?
Díky.
Moc pěkné.
Ahoj!
Doktorko Clemensová!
- Doktore Nyei! - Moc rád vás vidím.
Díky, že jste si našla čas.
- Bavíte se? - To ano.
- Znáte Grega? - Doktore Wittle!
Ano, Greg.
Objednali jsme si váš myšlenkový vizualizér.
Je s ním legrace. Už jste mu někdy řekl: „Jsem v rejži?“
- Jo. - Už jste to udělal? To je výborné.
- Ne, opravdu. „Jsem v rejži.“ Zkuste to. - Dobře.
Je to úžasné! No, moc vám to oběma sluší.
- Vám taky. - Díky, že jste si našli čas.
- Prosím vás, tohle? - Ano!
Hodím to na sebe, když je mi jedno, jak vypadám.
Pokračujte, šílenci.
- Dobře. - Děkujeme.
Užijte si.
Koupil tvůj vizualizér!
Teď jsi na mě udělal dojem.
Možná, jen možná, peklo není tak hrozné místo.
Kdykoliv slyším: „Panebože, vařící olej v pekle,“
moje první asociace je divoká párty, grilování, sexuální orgie,
alkohol a tak dále.
Co když je tohle skutečný život v pekle?
A co když v pekle čas od času
přichází nějaký ďáblův zástupce k lidem, kteří se tam baví
a řekne jim: „Poslouchejte, lidi,
teď budeme na čtvrt hodiny, pozorováni nebem.
Tak prosím předstírejte, že trpíte.“
Jsem rád, že jsem vás zastihl o samotě. Chci vám něco říct.
Proslýchá se, že s Isabeliným výzkumem byly problémy.
Slyšel jste o tom něco?
Ne, já... Mám z toho dobrý pocit.
Fajn. Všichni chceme, aby uspěla. Ale v sázce je její pověst.
Co říkal? Co chtěl?
Co ti řekl?
Řekl, že všichni opravdu chtějí, abys uspěla.
- Vážně? - Nemyslím si, že je to špatné.
Tak proč jsi mi neřekl, co říkal?
Kecáš. Myslíš, že ti věřím?
- Myslíš, že jsem blbá? - Isabel, on...
Myslíš si, že nevím, že se mi ti lidé vysmívají?
Na co sakra čumíte?
- Isabel! - Ne.
- Nikdo tady ve mě nevěří. - Chtějí, abys měla úspěch!
- Neříkej nikdo. Jsem tady já! - Jo.
- Jsi na jejich straně! - Hele, jsem tady. A já v tebe věřím.
Jasný?
Věřím ve všechno, co děláš.
Trpělivost, kterou se mnou máš, je krásná.
Vypadněme odsud.
Moje babička říkávala:
„Vesmír stojí na hřbetě želvy.“
A já se ptala: „Babičko, Na čem stojí ta želva?“
S klidem odpověděla: „Na další želvě.
A ta stojí na další.
A tak dál, na další a další.“
Ukázalo se, že jsou to samé želvy.
Nepřibližoval bych se k němu. Může být nepředvídatelný.
Je trochu studená. To jsem nečekal.
Už si stěžuješ.
Jsem v pohodě, jen je chladná.
Mám jen jednu šanci. Jedinou.
Ukážu těm arogantním, snobáckým zkurvysynům,
že přístup k mozkovému boxu je lidské právo!
Publikuj to. Přestaň se bát. Vydej to a nech lidi, ať rozhodnou.
Musíme se vrátit do mozkového boxu, Gregu.
Potřebuju kompletní data. Musíme dokončit ten cyklus.
Máš dost dat, Isabel.
Nemluvě o tom, že se tam nevrátím.
Přestaň o sobě pochybovat.
Proč se tak staráš, co si myslí?
Vyjdi s tím ven.
Bude jim to připadat skvělé.
A když ne...
A když ne?
Tak jsme tady.
Spolu.
Neříkala jsi mi, že jsme spřízněné duše?
Můžu s tebou udělat rozhovor na pódiu?
Bude mi ctí.
Naše dnešní mluvčí, doktorka Isabel Clemensová,
je průkopnicí simulačních mozkových boxů.
Ošklivé simulované světy, které uživatelům mohou napomoci k tomu,
aby byli schopni ocenit skutečný svět.
- Doktorko Clemensová. - Mockrát děkuji.
Co je to blaženost?
Blaženost není pocit, není to místo.
Je to stav mysli, kterého lze dosáhnout
pouze porozuměním kontrastu s opačným stavem mysli.
Ale důkaz získáme pouze tehdy, když hypotézu podrobíme testu.
Prosím, seznamte se s mým pokusným morčetem, doktorem Wittlem.
Prosím, posaďte se, doktore Wittle.
MOZKOVÝ BOX
Než připojíme dobrovolníka k mozkovému boxu,
vždy mu položíme řadu otázek.
A teď položím doktoru Wittleovi tytéž otázky,
abychom mohli porovnat jeho odpovědi s předchozími.
Doktore Wittle, jak se teď cítíte?
Cítím se skvěle. Jsem rád, že jsem tady,
a děkuji za milé přijetí.
- Doktore Wittle... - Ano.
Jak se teď cítíte?
Fajn. Skvěle. Jo, jasně.
Chci říct, je to opravdu první otázka?
Nebo jen kecáme, než začnete?
Trápí vás něco, doktore Wittle?
Ne. Vůbec nic. Já...
Cítím se, jako bych umřel a dostal se do nebe.
Ale bez toho umírání.
Doktore Wittle...
- Ano. - Trápí vás něco?
Kromě toho, že jsem vaše pokusné morče?
Jen obvyklé vzestupy a pády života.
Teda... můžu být na chvíli malicherný?
Jsem trochu frustrovaný, vytápění bazénu...
nějak nefunguje.
Je sakra těžké, aby se bazén vyhřál na teplotu,
kdy si po skoku do něj nepřipadáte, že jste v Klubu ledních medvědů.
Doktore Wittle...
Máte pocit, že vám něco nebo někdo právě teď ve vašem životě chybí?
Doktore Wittle?
Gregu?
Nemám pocit, že by mi cokoli chybělo.
Doktore Wittle...
Ano, doktorko Clemensová.
Máte pocit, že vám něco nebo někdo právě teď ve vašem životě chybí?
To je... to je hloupá otázka.
Dělám si srandu, jen žertuju.
Prosím odpovězte podle pravdy. Takhle to funguje.
Dobře. Takhle to funguje.
Ano.
Něco mi chybí, ale nechci o tom mluvit.
Jak tedy můžete vidět,
tento kdysi frustrovaný a nevrlý muž...
je nyní plný údivu...
a uznání.
Touží po každém doušku života.
Děkuji.
Gratuluji. Dokázala jste, že se všichni mýlili.
Mockrát vám děkuji.
Četl jsem vaši závěrečnou práci.
Hodlám ji zaslat časopisu Příroda a věda
a doufám, že se objeví na obálce. Je fantastická.
Nevím, co říct.
Vydržte, může se z toho vyklubat profesura.
Musím to říct Gregovi. Viděl někdo doktora Wittlea?
Děkuji vám.
- A pro vás, pane? - Cabernet sauvignon.
Šampaňské.
Počkat, co...
Promiňte. Počkej, chci tě jen pozdravit.
Doktorko Clemensová...
Odkud přišel původní nápad? Kde se to celé zrodilo?
- Jo. - Ano. Gratuluji, doktorko.
- Děkuji, mockrát díky. - Krásná práce.
Musím někoho najít.
Stůj, prosím tě, jen chci... Chci jen slyšet tvůj hlas.
Opravdu jsi tady na tomhle místě?
Ano. Jsem tu s tebou.
Takže jsi skutečná?
Ano, jsem skutečná.
Ty jsi v Isabelině pracovně?
- Jsi jedna z dobrovolnic? - Jmenuju se Emily.
- Ne, já... - Já jsem Emily.
Vím, kdo jsi, ale jak to, že jsi tady ve skutečném světě?
- Jsem tvoje dcera. - Já vím.
Nemyslím si, že mám opravdovou dceru tady ve skutečném světě.
Jmenuješ se Greg Wittle.
Máš syna a dceru.
Arthura a Emily.
Nemyslí ti to jasně, protože to v hlavě nemáš úplně v pořádku.
Byla jsem ve tvém stanu, tati.
To je v pořádku.
Víš, je těžké rozeznat, co je co.
Začíná mi to připadat jako trik.
Když mi bylo šest...
Ty...
ukládal jsi mě do postele a...
Řekla jsem: „Opatrně, nechci abys mi zamotal uzel.“
A ty jsi řekl:
„Beruško, nemůžu ti zamotat mozek,
máš ho v hlavě, je chráněný lebkou.“
A já řekla:
„Ne, můj uzel, tati.
Uzel. Ne můj mozek.“
Uzel.
„Uzel“, ne „mozek“.
- Vzpomínáš si. - Ano, vzpomínám si.
No tak, přestaňte.
Doktorko Clemensová, povězte nám, co o tom víte.
Ale doktorka Clemensová tvrdí,
že se ty ozvěny paměti ze světa mozkového boxu vytratí.
Je to jen vedlejší efekt toho, že neměla dost modrých krystalů.
Jednoho dne si mezi těmito světy budeš muset vybrat.
A možná,
nějak,
pro tebe,
jsou skutečné oba.
Takže jen...
prostě...
udělej to, co je pro tebe nejlepší, ano?
Gregu!
Nechte mě!
Isabel!
Gregu!
Sakra.
Vidělas? Použil jsem ty schopnosti.
To je nemožné. Neměly by tu fungovat.
Gregu, tohle je fakt zlé.
Musíme jít zpátky do laborky. Potřebujeme víc modrých krystalů.
Proč bychom se tam vraceli?
To je hrozný nápad!
Vzali jsme si jen osm.
Ale říkala jsi, že je to jen odhad.
Tak jsem se asi přepočítala.
Musíš mi to vysvětlit!
Buňky v mozkovém boxu se nám musely dostat do hlavy.
Jako bychom si nějaké simulace přivedli až sem,
i když jsme odpojeni.
Dobře, tak jak to napravíme?
Vezmeme si každý deset krystalů.
- Liangu, jdeme. - Copak tu nemají krystaly?
Tady neexistují. Musíme se vrátit.
Jsou vyráběny jen uvnitř.
Je tu problém. Hlavní gama vlny mozku jsou nízké.
Odcházíme, hned.
Dokážu to rozchodit jen na pár vteřin.
Připraven?
Doktorko Clemensová, co ta studie? Vaše poslání?
Drž sakra hubu a stiskni už to tlačítko!
Vyřešíme to později.
MYŠLENKOVÝ VIZUALIZÉR
Miláčku! Zlato, jsme zpátky!
Pojď, jdeme najít Kenda.
- Je tu Kendo? - Sem nesmíš.
Sklapni.
Dobře, zmrdi falešný. Kde je Kendo? Potřebujeme 20 modrých.
- Ty nikdo nemá. - Kendo je mít bude.
Kde je?
Začneme znovu. Kde je Kendo?
Kde je?
Jak to, že jsi živý? Bjorne!
- Zavolejte někdo ochranku. - Dobře. Chlapi!
Viděl jsem tě vypadnout z okna. Taky jsi to viděl!
- Dobře. - Vypadl z okna!
- Bjorne, koukni na mě! Jsem klidný! - Chceš, abych ji zavolal?
- Děláš si ze mě srandu? Nedělej to! - Dojdi si pro jídlo.
- No tak. - Ne, jen mi řekni proč!
Teď! Pohyb!
Běž! No tak!
Našla jsem Kenda.
Bjorn žije. Můj šéf je naživu.
- Viděla jsi to? - Panebože!
Je to FGO! Restartovali ho! No tak!
Kendo je u toho bufetu?
- Ne, ale naše auto ano. - Falešný!
Ahoj, krásky.
Má někdo tabasco?
Tabasco? O čem to sakra mluvíš, krávo?
Pepřák. Na zlý kluky.
Vypadni odsud s těma svejma shnilejma zubama.
Dej té mrše kartáček na zuby.
Jo, mám hnusný zuby, ale taky mám dvacku. Dej mi to.
Kdo to má?
Falešná, falešná, falešná, falešná, skutečná!
Hej, máš náladu?
To je jedinej důvod, proč jsem do týhle díry přijel.
Takže...
Co to bude?
Dáme si kuřbu a prst do zadku.
- Jistě. - Dobře.
- Jen si vytáhnu rtěnku. - Dobře.
Kurva!
Ne, peněženku!
Ano! Modrý! Jdeme na to!
Podívej, co jsem našla.
Jo, kurva!
Filozofická otázka. Kendo je skutečný.
- Takže, jestli Kendo... - Jo, Kendo je skutečný.
Ale jestli zemře tady, tam ne.
Nic mu neudělám. Přestaň se na mě takhle dívat.
Doktorko Clemensová!
Kendo. Potřebujeme modré krystaly.
Nemám čas to vysvětlovat, ale nahoře se to pěkně sere.
- Dej mi je. Jdi pro ně! - Dobře, jasně, máte je mít.
- Jdi pro ně! Teď! - Dobře, mám je tady u sebe...
Kurva! Doktorko Clemensová, co to děláte?
Hej!
Myslel jsem, že sahal po zbrani, ale on je opravdu měl.
- Promiň, Kendo. - Promiň?
Začínám mít pocit, že si to všechno vymýšlíš za pochodu.
Je v pořádku. Možná ho trochu bolí břicho, ale je v pořádku.
- Policie! - Stát!
- Zůstaňte, kde jste! - Tudy!
Tohle je podvrh. Tohle je falešný!
Nemůžeš běžet rychleji?
- Příliš mnoho běhání. - Nemůžeme si ty krystaly vzít tady?
Musíme se dostat k tomu zařízení a aplikovat si je nosem.
Proč jsme si ho nevzali, než jsme začali střílet lidi?
Pospěš si, dělej!
No jo.
Někdo mi volal. Prý žebral před svou starou kanceláří.
Půjdeš se mnou, prosím? Potřebuju tě.
Každý si musíme vzít deset.
Není toho dost!
- Není jich dost! - Přepočítej je ještě!
Vylezte s rukama nad hlavou!
Co? Jsme v háji! Proboha.
- Dobře. Co to znamená? - Jsme v loji.
- Jo, co to znamená? - Jsme v háji.
Jeden z nás půjde domů
a ten druhý zůstane trčet tady.
- Ne, já tu nezůstanu. - Půjdeme do vězení,
- a nadobro! - Ne, poslouchej mě.
Musíme jít. Nemůžu tu zůstat.
Neboj se, to je v pořádku.
Vidíme vás za stromem.
- Vezmi si to. - Dobře.
A ty budeš v pořádku. Jo? Dobře.
Já budu...
Možná si to můžeme rozdělit.
Honem. Ne, nebude to fungovat. No tak, dělej.
Mám nápad!
Co když mě zabiješ?
Jo, hele, vezmi si ho a prostě mi rozdrť lebku.
Pak se sejdeme tam.
- To ne... - To je blbost.
To neudělám. Co když to nebude fungovat?
A co Kendo?
Možná jsem ho zabila, já nevím!
Nevím, čemu věřit!
Sakra! Kurva!
Jsme obklíčení?
Jsou dole, pošlete tam svoje lidi!
Jsme v rejži, zlato.
Jo, jsme v rejži.
Dobře. Pojďme.
Ty nejdeš?
Budu tady. Kdybys mě potřebovala.
Děkuju ti.
Kurva!
To je v prdeli...
Tohle je hrozné.
To je... Noční můra!
A je to moje chyba. To já to vytvořila.
Já jsem tuhle mizérii stvořila. Já za to můžu.
Ale je to tu taky vlastně krásné.
Vážně!
Podívej se na mě. I když jsou tu policajti
a my jsme na útěku a prostě...
Víš, každý hraje svou roli. Nikdy nevíme, jak to skončí.
V jednu chvíli jsme na kolečkových bruslích a smějeme se, pamatuješ?
A v další nemáš ani na sendvič.
A co se stane dál, nikdo neví.
Tohle na tom světě, co jsi stvořila, miluju.
Nikdy nevíš, co se stane.
Je posranej! Ale to je skvělý.
A já neodejdu.
Já nikam nejdu!
Tati!
Pozor. Zpátky! Ustup!
- Ne! Prosím, počkejte! - Jdi do auta!
Ne, počkejte!
Tati!
Promiň.
Je nádherná.
Jdi.
Hej, no tak, zmrdi!
Pojďte!
- Madam, co to máte v rukou? - Ruce vzhůru. Ukažte mi ruce!
VÍTEJTE ODVYKACÍ KLINIKA BEZPEČNÉ ÚTOČIŠTĚ
Greg je tu poprvé.
Vítej, Gregu.
V naší klinice nebudeš stigmatizován za to, čím si procházíš.
Každý člověk na této planetě dokáže pochopit, proč se lidé honí za blažeností.
Je to volná diskuze, takže můžeš říkat, co chceš.
Posloucháme tě.
Tahle dívka tvrdí, že je moje dcera.
A já jí věřím.
blaženost
Ahoj, tati.
Promiň, že jdu pozdě...
Viděl jsem ty kytky růst podél silnice.
Říkal jsem si, že jsou hezké. Tak...
Nejdeš pozdě, tati.
Jsi tady.
Překlad titulků: Vixo
Kreativní dohled:Vít Bezdíček