‫- "ביכולתי להכריז כי…‬ ‫הדברים שנמצאים בגן עדן אמיתיים יותר -‬
‫- מהדברים שנמצאים בעולם."‬ ‫עמנואל סווידנבורג -‬
‫- NETFLIX מציגה -‬
‫- מבוסס על הרומן "כל הדברים נעלמים"‬ ‫מאת אליזבת ברנדג' -‬
‫- חורף, 1980 -‬
‫- האביב הקודם -‬
‫"…היום יום הולדת לפראני"‬
‫יש!‬
‫יום הולדת שמח, פראני.‬ ‫-כל הכבוד, בנות.‬
‫כמה אני אוהבת אותך, חמודה!‬
‫בואו!‬
‫אני הולכת להביא לכן עוגה.‬
‫אני אביא יין.‬ ‫-טוב.‬
‫אני אעשה את זה. ככה תוכלי לאכול לשם שינוי.‬ ‫-תודה.‬
‫את כל כך רזה לאחרונה, שאת גורמת לנו,‬ ‫שאר האימהות, להיראות נורא.‬
‫וואו!‬ ‫-טעימה, נכון?‬
‫כן.‬
‫מה קרה, אימא?‬
‫חם. לאבא שלך נעצמות העיניים.‬
‫אני בסדר.‬ ‫-לקח לנו ארבע שעות להגיע לפה מוורצ'סטר.‬
‫אני יודעת. אני אלך להכין לכם קפה, טוב?‬
‫אתה יכול להכין קנקן קפה?‬ ‫וגם צריך עוד בקבוק יין לבן.‬
‫יין לבן, בסדר.‬ ‫אימא, את יכולה להכין את הקפה?‬
‫אני כבר חוזרת.‬
‫כולם להרים כוסות בבקשה. לחיי ד"ר ג'ורג'.‬
‫לחיים!‬ ‫-לחיים!‬
‫זה רשמי, נכון?‬
‫כן, זה רשמית רשמי.‬ ‫-כן, אני כבר לא אשת דוקטורנט נטושה.‬
‫ויש לי עוד חדשות טובות.‬
‫האמת היא שבזכות התזה שלי,‬ ‫קיבלתי עבודה בצפון ניו יורק.‬
‫וואו, זה היה מהיר.‬ ‫-היא בטח ממש טובה.‬
‫עדיין לא קראתי אותה.‬
‫ג'ורג' מאוד חשאי.‬ ‫-לא, אני פחדן.‬
‫קתרין הייתה תלמידה מצטיינת‬ ‫באקדמיה לאומנות.‬
‫אה, המשרה בבארד?‬
‫לא, בסגינו.‬
‫זה קולג' פרטי קטן בצפון המדינה.‬
‫את בחורה עירונית עכשיו, שעובדת בעבודה‬ ‫שתמיד חלמת עליה. חשבת על זה לעומק?‬
‫ג'ורג' מאוד רוצה את זה.‬ ‫הוא שונא את הקשיים שיש פה.‬
‫המצב החמיר‬ ‫מאז שאבא שלו הפסיק לתמוך בו כלכלית.‬
‫ולא היה לי מושג שהוא לוקח מהם כסף בכלל.‬
‫מסתבר שהוא עשה את זה מאז שפראני נולדה.‬
‫גם לעבור דירה זה יקר הרי.‬
‫כן, אבל בצפון אפשר להשיג הרבה‬ ‫תמורת מעט כסף, ואומרים שממש יפה שם.‬
‫כן, עברתי שם באוטו.‬
‫עשירים עם סוסים שבאים לסופי שבוע‬ ‫והרבה תושבים כפריים בורים.‬
‫אני יודעת, אבל ג'ורג' הקריב הרבה דברים‬ ‫בשבילי, אז לכל הפחות מגיע לו שאני אנסה.‬
‫היי.‬
‫נראה לי שמצאתי לנו בית מושלם.‬
‫הינה.‬
‫המנעול הזה קצת בעייתי.‬
‫וואו, הוא יפהפה.‬
‫טוב.‬
‫כמו שאמרתי לג'ורג' בשבוע שעבר,‬ ‫הוא נבנה בסוף המאה ה-19.‬
‫אין ספק שצריך לעשות פה שיפוץ.‬
‫כן, בהחלט לא יזיק לצבוע פה.‬
‫כן, אבל תראי את המבנה. הוא מדהים!‬
‫עם בתים עתיקים כאלה, צריך חזון אמיתי.‬
‫טוב, אשתי היא מומחית לרסטורציה‬ ‫של יצירות אומנות, אז אנחנו בידיים טובות.‬
‫למה שישאירו אותו פה?‬
‫הוא יפהפה.‬
‫זו תקופה קשה לכל הרפתנים.‬
‫זה עסק לא פשוט בימינו.‬
‫זה ממש עצוב.‬
‫זה באמת עצוב.‬
‫אנחנו נביא לפה שמחה.‬
‫את לא רוצה לראות את השאר? בואי.‬
‫תראה לי.‬
‫תראה לי את הקומה העליונה, ג'ורג'.‬ ‫-טוב, הקומה העליונה.‬
‫מה הגודל שלו?‬
‫היי, אתה זוכר את זה?‬
‫וואו, אתה חייב לראות את המקום הזה.‬
‫פה, ככה. זה מדהים.‬
‫היי, ג'ורג',‬
‫רציתי לתלות מעל הפסנתר את ציורי הנוף‬ ‫הימיים הקטנים שלך, אבל אני לא מוצאת אותם.‬
‫אוי, סליחה. הם ארוזים כדי שאקח אותם למשרד.‬ ‫-אוף, אני מתה עליהם.‬
‫חשבתי שככה אפשר להציג מזכרת‬ ‫מהחיים הקודמים שלי.‬
‫אולי הבית הזה יעורר בך השראה לחזור לצייר.‬
‫לא, אני חושב שמאז התזה שלי הבנתי‬ ‫שיותר מתאים לי לעסוק בכתיבה.‬
‫טוב, החתול או הבובה? מי מהם?‬
‫נראה שהיא סוף סוף ישנה.‬
‫אתה בלחץ לקראת מחר?‬
‫לא. אני אמור להיות?‬
‫זה נורמלי להיות לחוץ לפני היום הראשון.‬
‫את מחפשת תירוץ כדי להרגיע אותי?‬
‫אני צריכה תירוץ?‬
‫איך אתה רוצה שאני ארגיע אותך?‬
‫מה?‬
‫מה זה הריח הזה?‬
‫אתה מריח את זה?‬ ‫יש פה ריח של אדי פליטה של מכונית.‬
‫נכון?‬ ‫-כן, נראה לי שאני מריח את זה.‬
‫וזה מתחזק.‬
‫נראה לך שרוחות רפאים משתמשות בנטול עופרת?‬ ‫-אני רצינית. די, ג'ורג'.‬
‫אימא, אני מפחדת!‬
‫הכול בסדר. בואי לפה.‬ ‫-אני מפחדת!‬
‫תתכסי, חמודה. טוב.‬
‫רגע, ברצינות?‬
‫אימא, אני מפחדת. אני לא רוצה לישון שם.‬
‫- קולג' סגינו, וילמס, ניו יורק -‬
‫נהר הריין האמריקאי.‬
‫איזה מקום חלומי לקמפוס.‬
‫למען גילוי נאות, קלייר,‬
‫העסקנו אותך בגלל הפרק שכתבת על ההשפעה‬ ‫של סווידנבורג על הציורים של ג'ורג' איננס.‬
‫סווידנבורג, באמת?‬ ‫מעניין, זה החלק שהכי התקשיתי איתו בתזה.‬
‫באיזה מובן?‬
‫כנראה שאני קצת קלישאתי.‬ ‫הציניקן הניו יורקי.‬
‫האופן… העובדה שצייר מבריק כמו איננס‬
‫נשבה בקסמו של איזה מיסטיקן מהמאה ה-18‬ ‫עדיין תמוהה בעיניי.‬
‫טוב, סווידנבורג…‬
‫הוא לא היה סתם "איזה מיסטיקן".‬
‫הוא הבין בחוכמה רבה שלכל דבר בעולם הטבעי‬
‫יש מקבילה בעולם הרוחני.‬
‫ואיננס צייר נופים על סמך ההבנה הזאת.‬
‫אני מבין את זה.‬ ‫-אה, זה המשרד שלי, למקרה שתצטרך אותי.‬
‫וואו, הוא מקסים.‬
‫הבעיה שלי עם סווידנבורג היא שהוא תקשר‬ ‫עם מלאכים ורוחות רפאים,‬
‫והילל את המוות כמעין מסע נפלא.‬
‫כדאי שתדע שלסווידנבורג‬ ‫עדיין יש חסידים נאמנים באזור הזה,‬
‫ושאני נמנה עימם.‬
‫אנחנו אפילו עורכים סיאנסים לפעמים.‬ ‫אני אזמין אותך.‬
‫אני אביא את אשתי.‬
‫היא זו שמאמינה בדברים האלה במשפחה שלנו.‬
‫הינה המשרד שלך.‬
‫- "גן עדן, עולם הרוחות וגיהינום" -‬
‫נראה שהמתנה שבחרתי לכבוד בואך פחות מתאימה.‬
‫- "מדברים ששמענו וראינו"‬ ‫מאת עמנואל סווידנבורג -‬
‫טוב, בקשר לציור שעל הכריכה אין שום ויכוח.‬
‫"גיא צלמוות." אחד מהציורים המוצלחים ביותר‬ ‫של ג'ורג' איננס.‬
‫טוב, עכשיו אתה נמצא‬ ‫בטריטוריה של איננס באופן רשמי.‬
‫אל תתפלא אם תתחיל לאמץ את התפיסה שלו.‬
‫תודה, פלויד.‬
‫היי.‬ ‫-שלום.‬
‫גברת קלייר, נכון?‬ ‫-כן, אפשר לעזור לכם?‬
‫כן, גברתי.‬
‫קוראים לי אדי לקס, וזה אחי הצעיר קול.‬
‫רק רצינו להציג את עצמנו‬ ‫למקרה שאת צריכה עובדים.‬
‫אנחנו עובדים בגננות, נגרות, שרברבות.‬
‫ואם צריך לצבוע קירות,‬ ‫אנחנו לא פחות טובים מדה וינצ'י.‬
‫החלק הכי טוב הוא שאנחנו ממש זולים.‬ ‫-אתם אוהבים את הגולה שלי?‬
‫כן, היא יפה. רוצה שאני אלמד אותך לקלוע?‬
‫שכחתי לציין שקול הוא השמרטף הכי טוב בעיר.‬
‫כן, אני רואה. איפה אתם גרים?‬
‫בעיר עם דוד שלנו.‬
‫כן, יש לנו הרבה המלצות אם זה מה שאת צריכה.‬
‫טוב. יש לכם כרטיס ביקור?‬
‫כרטיס?‬
‫אני אבדוק.‬
‫אוי, השארתי את כרטיסי הביקור שלי בבית.‬
‫יש לי עט.‬
‫כדאי פשוט להעסיק אותם לדעתי.‬
‫לא כדאי שנקבל עוד הצעת מחיר?‬ ‫יש עוד הרבה גננים בעיר.‬
‫כבר עשיתי את זה, והם זולים בחצי בערך.‬
‫קת, בבקשה אל תגידי לי שחזרת לאכול‬ ‫רק סלטים.‬
‫אכלתי הרבה בצוהריים.‬
‫מה עם שייק החלבונים שהרופא המליץ עליו?‬ ‫שמתי לב שלא שתית אותו היום בבוקר.‬
‫אני שותה אותם בלילה עכשיו,‬ ‫כי ככה הם פחות מכבידים עליי.‬
‫פראני, רוצה עוד אורז?‬ ‫-לא, אני רוצה לרכוב על סוס פוני.‬
‫דיו, פוני!‬ ‫-זה מה שאני עושה.‬
‫דיו, פוני!‬ ‫-את משליטה פה טרור.‬
‫תראי, הינה עוד סוס פוני. טוב, את מוכנה?‬
‫אחת, שתיים, שלוש.‬ ‫-סוס.‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫את באה?‬ ‫-כן, כבר. אני צריכה לשטוף כלים.‬
‫אתה יכול להעביר לי את הסיר, בבקשה?‬
‫תודה. אני אעלה בקרוב.‬ ‫-טוב.‬
‫אל תתעכבי יותר מדי. אני די עייף.‬
‫- תנ"ך -‬
‫- לזכרם -‬
‫- תיעוד משפחתי -‬
‫- פטירות -‬
‫- ארורה -‬
‫"ארורה."‬
‫ג'ורג'.‬
‫היי, ג'ורג'.‬
‫אני ישן.‬
‫- האגודה ההיסטורית, צ'וסן, ניו יורק -‬
‫איפה?‬ ‫-שמונה.‬
‫קילו וחצי זה הרבה.‬ ‫-לא, את חייבת לספר…‬
‫אנחנו לא לבד.‬ ‫-היי.‬
‫זו האגודה ההיסטורית?‬
‫אכן כן.‬
‫אני לא יודעת אם אתן מחפשות מתנדבים,‬ ‫אבל אני חדשה בעיר והייתי שמחה לפגוש אנשים,‬
‫ואולי ללמוד קצת יותר על האזור.‬
‫תכתבי את הפרטים שלך.‬
‫טוב.‬
‫נשלח לך לוח זמנים.‬
‫וגם תהיתי,‬
‫אם יש לכן מידע‬ ‫על חלק מהבתים העתיקים יותר באזור,‬
‫כי בדיוק קניתי אחד מהם.‬
‫למען האמת, תלויה פה תמונה של הבית שלך.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫איפה?‬ ‫-בחדר השני.‬
‫גם הזוג שבנה אותו מופיע בה.‬ ‫הבעלים המקוריים,‬
‫הרבה לפני משפחת וייל.‬
‫אני הולכת לראות. תודה.‬
‫לא חשבתי על זה כבר הרבה זמן.‬
‫- הכומר ג'ייקוב סמיט ואשתו, 1882 -‬
‫- אילן היוחסין של משפחת סמיט -‬
‫- ג'ייקוב סמיט 1859, נישא ל-,‬ ‫27.9.1877. ארורה -‬
‫הוא לא נראה כמו חתול.‬ ‫-ברור שכן.‬
‫אבל…‬ ‫-זה נקרא "חתול תעלול".‬
‫האוזניים שלו ממש קטנות, והאף שלו וכל זה.‬
‫יש לו אף רגיל.‬
‫- קאראווג'ו -‬
‫אבל הוא כל כך קטן!‬
‫ידעת שהוא הרג מישהו?‬
‫בגלל משחק טניס.‬
‫מי?‬ ‫-קאראווג'ו.‬
‫אה, זה לא מפתיע אותי. אנשים עושים‬ ‫כל מיני דברים איומים וחומקים מעונש.‬
‫את מדברת מניסיון אישי?‬
‫אז את לומדת אומנות? אני מלמד בסגינו.‬
‫לא, מה פתאום. סתם חיפשתי רעיונות לטי שירט.‬
‫אני בקטע של לימודי ספרות.‬ ‫-באיזו אוניברסיטה?‬
‫קורנל.‬
‫אה, זו חתיכת נסיעה ארוכה מפה.‬
‫אני סתם לוקחת הפסקה קטנה. אני רוכבת‬ ‫לעשירים על הסוסים שלהם באורוות קרואו היל.‬
‫כן, אני מכיר את המקום הזה. הוא‬ ‫ליד מועדון הטניס. אני משחק שם לפעמים.‬
‫אז אני מקווה שאתה,‬ ‫בניגוד לקאראווג'ו, יודע להפסיד בכבוד.‬
‫ג'ורג' קלייר.‬
‫אה, כן.‬
‫נכון, קלייר.‬
‫כן, חבר שלי אדי הוא הגנן שלך.‬
‫נראה לי שאשתך שכרה אותו.‬
‫זו הבת שלך?‬
‫כן, זו פראני.‬
‫היי, פראני. איך הספר הזה?‬
‫מה כתוב פה?‬
‫תראי לי.‬
‫טוב, כתוב…‬
‫"אסור לו לבוא פה.‬
‫אסור לו לבוא הינה.‬
‫אסור לו לבוא לפה כשאימכם איננה."‬
‫נעים להכיר אותך, פראני.‬
‫טוב, את מוכנה ללכת?‬
‫ג'ורג'?‬
‫ג'ורג',‬ ‫אתה לא תאמין איזו תמונה ראיתי עכשיו.‬
‫- סתיו -‬
‫אתם רוצים ללכת לאגם?‬ ‫-כן!‬
‫רוצים ללכת לשחות?‬
‫קדימה, פראני. אני אתפוס אותך!‬
‫אני אתפוס אותך ואזרוק אותך פנימה!‬ ‫-לא!‬
‫היי, פראני.‬
‫את רואה אותו שם?‬ ‫-תיזהרי מהצבים הנשכנים, טוב?‬
‫בסדר? אוי, הוא תפס לי את הטוסיק!‬
‫היי, לא אמרו שהקיץ נגמר באופן רשמי?‬
‫לעונות פה יש חוקים משלהן.‬
‫אין לדעת, מחר יכול לרדת שלג.‬
‫טוב, הבאתי לכם לימונדה כדי שתוכלו להתקרר,‬ ‫אבל נראה שהקדמתם אותי.‬
‫כדאי לך להיכנס. המים ממש נעימים.‬
‫תאמין לי,‬
‫שזה נראה מאוד מפתה.‬
‫את יודעת מה אומרים על פיתויים.‬
‫הדרך הכי קלה להיפטר מהם היא להיכנע.‬
‫אז מה הדוד שלכם עושה למחייתו?‬
‫הוא נוהג ברכב קבורה.‬ ‫-אני מניחה שצריך מישהו כזה בכל עיר.‬
‫אפשר לשאול על ההורים שלך?‬
‫שניהם מתו, בתאונת דרכים.‬
‫אוי, אלוהים, אני ממש מצטערת.‬
‫כן. כלומר, יש לזה יתרון אחד.‬
‫זה גורם לילדים להתבגר מהר.‬
‫אבל קול בכל זאת ילך לקולג'.‬
‫ומה איתך?‬
‫לא, זה לא ממש בשבילי.‬
‫כלומר, רציתי ללמוד מוזיקה…‬
‫באמת? על איזה כלי נגינה אתה מנגן?‬
‫כל מיני. כרגע יש לי גיטרה ישנה.‬ ‫-יש לנו פסנתר בבית. בדיוק כיוונתי אותו.‬
‫יהיה ממש נחמד אם מישהו‬ ‫שבאמת יודע לנגן ינגן עליו. אני גרועה.‬
‫בסדר. תודה, גברת קלייר.‬
‫קתרין. סליחה.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫אתה תתרגל לזה.‬
‫כן. בבקשה אל תספרו לו שאמרתי את זה.‬
‫טוב.‬
‫אז ציירי אסכולת נהר הדסון.‬
‫נופים כממלכתה של הנשמה.‬
‫אני חושב שאם תמשיכו לקרוא על הנושא,‬ ‫זה יהיה מאוד מתגמל בסוף. באמת.‬
‫תמשיכו, טוב?‬ ‫-תודה רבה.‬
‫אנחנו נמשיך.‬ ‫-ביי!‬
‫ג'ורג' קלייר?‬
‫כן, שלום. אפשר לעזור לך?‬
‫ג'סטין סוקולוב. מרצה נלווה לאריגה.‬
‫אתה משחק טניס עם בעלי, בראם.‬ ‫-בראם?‬
‫אה, בראם, בטח.‬ ‫כן, הוא סיפר לי שאשתו מלמדת פה.‬
‫שמעתי שכבר צברת לעצמך קהל מעריצים מושבע‬ ‫במחלקה שלנו.‬
‫אז חשבתי… אה, זה המשרד שלך?‬
‫חשבתי להזמין אותך ואת אשתך אלינו,‬ ‫כדי לראות על מה כל הבלגן.‬
‫זה נשמע נהדר.‬
‫וגם יהיה נחמד לאשתי לפגוש‬ ‫עוד כמה אנשים מסגינו, אז כן.‬
‫מעולה.‬
‫המספר שלכם רשום במזכירות,‬ ‫אז אני אתקשר לאשתך.‬
‫מצוין.‬ ‫-ג'ורג' קלייר.‬
‫וואו, אתה ציירת אותם?‬
‫כן, לפני הרבה זמן.‬
‫ויתרתי על יצירה אומנותית‬ ‫כדי להתמקד בתאוריה.‬
‫הבנתי שאני לא באמת מספיק טוב.‬
‫אני חולקת על דעתך. הציורים האלה מצוירים‬ ‫ביד בוטחת, והם… די מיוחדים.‬
‫תודה. את צריכה לראות את העבודות של אשתי.‬ ‫היא האומנית האמיתית במשפחה שלנו.‬
‫טוב, אני מצפה לזה.‬ ‫אני אהיה בקשר, ג'ורג' קלייר.‬
‫מה קרה?‬
‫הריח הזה. הוא מתחזק.‬
‫כן, הבנתי מאיפה הוא מגיע.‬ ‫זה כי אנחנו מעל החנייה.‬
‫אני אביא כמה מאווררים ואאוורר אותה בבוקר.‬
‫אבל למה הריח בא והולך?‬
‫קת, בבקשה תפסיקי עם כל הרוחות האלה.‬
‫אני לא אתן לך להאיר‬ ‫את הבית הזה באור שלילי.‬
‫אימא, איפה את?‬
‫אימא, אני מפחדת! אימא!‬
‫היי. מה קרה?‬ ‫-אלוהים אדירים, מה קרה לעזאזל? איפה היית?‬
‫מה קרה? ספרי לי מה קרה.‬ ‫-ראיתי את האישה, אימא. אני מפחדת.‬
‫זה בסדר. אל תדאגי.‬
‫אימא פה, טוב? ואת יכולה לישון איתנו.‬
‫שוב, קת?‬
‫אם היינו קונים לה כדורי הרגעה‬ ‫כמו שרופא הילדים אמר,‬
‫זה לא היה קורה כל הזמן.‬
‫אמרתי לך כבר עשר פעמים שלא מוצא חן בעיניי‬ ‫לתת לה תרופות לא חיוניות.‬
‫זה בגלל הבית הזה.‬
‫אלוהים. תישנו אתן שם.‬ ‫אני אישן בחדר של פראני.‬
‫היי.‬ ‫-אבא כועס עליי.‬
‫לא, הוא לא.‬
‫לא, מתוקה. לא עלייך.‬
‫זו בטח הרגשה ממש טובה.‬
‫כן, כנראה.‬
‫נחש במי נתקלתי לפני כמה ימים?‬ ‫-במי?‬
‫בבוס שלך, ג'ורג' קלייר.‬
‫אה, כן?‬ ‫-כן.‬
‫אפילו לא פגשתי אותו באופן רשמי עדיין.‬ ‫איך הוא?‬
‫שקרן.‬
‫רמאי.‬
‫ואיך את יודעת את זה?‬
‫כי אני נמשכת אליו.‬
‫יוצאים לדרך!‬
‫רוצה לראות את אדי חוטב עצים?‬
‫כן!‬
‫לחטוב.‬
‫- "גן עדן, עולם הרוחות וגיהינום: מדברים‬ ‫ששמענו וראינו" מאת עמנואל סווידנבורג -‬
‫"כולנו בכדור הארץ מקושרים לאלו הנמצאים‬ ‫בעולם הרוחני אשר היו כמונו.‬
‫במובן מסוים, אנחנו והם מאוחדים."‬
‫מאוחדים.‬
‫מה את רוצה?‬
‫- אורוות קרואו היל -‬
‫מה אתה מחפש פה?‬
‫אני לא ממש יודע.‬
‫אתה חתיכת בן זונה יהיר, אה?‬
‫אם אתה נכנס, תסגור את הדלת מאחוריך.‬
‫לו יש חיי חברה בקולג', ואני מבודדת.‬
‫קרה משהו. אני שומעת את זה בקול שלך.‬
‫אני…‬
‫אני רואה דברים לאחרונה.‬
‫ואני מפחדת לספר על זה לג'ורג'.‬
‫קתרין, את אוכלת?‬
‫איך הכנסייה שם? התפללת בקשר לכל זה?‬ ‫נסי לזכור שהוא עשה את הדבר הנכון והתחתן…‬
‫אני חייבת לנתק. תודה רבה על העידוד, אימא.‬ ‫אני אוהבת אותך.‬
‫זו הייתה חתיכת ריצה.‬
‫כן, אני מניח שרצתי די רחוק.‬ ‫לא ברור מה עבר עליי.‬
‫ואז פרחי הבר האלה הסיחו את דעתי.‬
‫תודה, אבל עכשיו אתה תאחר לשיעור.‬
‫כן, אני יודע. כדאי שאזדרז.‬
‫תראה מי בבית.‬
‫היי.‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-רק שנייה.‬
‫מר קלייר, נכון?‬
‫טוב לפגוש אותך סוף סוף.‬
‫אני אדי.‬
‫אחי ואני עומדים למרוח שכבת…‬ ‫-אתם הבנים של משפחת וייל, לא?‬
‫כבר לא קוראים לנו ככה, אדוני. שינינו ללקס.‬
‫שם המשפחה של דוד שלנו.‬
‫היי, תעשה לי טובה. אשתי לא יודעת שגרתם פה,‬
‫או על מה שקרה.‬
‫לדעתי עדיף שזה יישאר ככה.‬
‫היא סובלת מחרדות ו…‬
‫אם היא תגלה, היא לא תרצה שתהיו פה.‬
‫בטח, מר קלייר.‬ ‫אחי ואני פה רק כדי לעבוד ביושר.‬
‫תודה, אני מעריך את זה.‬
‫זה קצת מוזר, לא?‬
‫שאתם רוצים להיות פה בכלל.‬
‫לטפל בבית הזה זה כבר הרגל בשבילנו.‬
‫כן.‬
‫הכרת את בעלך באקדמיה לאומנות?‬
‫כן, למדנו ביחד בתואר הראשון.‬
‫מגניב.‬
‫ההורים שלך תמכו ברצון שלך ללמוד מוזיקה?‬
‫כן, אימא שלי היא זו שלימדה אותי.‬
‫אבל כשאבא שלי מצא את טופס ההרשמה שלי,‬ ‫הוא הכה אותי עם קרש.‬
‫אתה רציני?‬
‫כן.‬
‫האמת היא שהוא די קרע לי את הצורה.‬
‫טוב, אם תחליט להירשם שוב לאקדמיה למוזיקה,‬ ‫אני אישית אכתוב לך צ'ק בשביל דמי הרישום.‬
‫וואו.‬
‫זה ממש נראה כמוני.‬
‫היי, ג'ורג'.‬
‫אדי בדיוק מנגן בשבילי את השיר האהוב עליו‬ ‫של לואי ארמסטרונג.‬
‫הוא נקרא… איך הוא נקרא?‬ ‫-"אתם עוד תתחרטו."‬
‫אה, נכון. זה סיפור חיי.‬
‫איזו הפתעה.‬
‫אדי בדיוק אמר לי שהוא פה כדי לעבוד ביושר.‬
‫לא ידעתי שזה כולל…‬
‫בידור.‬
‫סיימנו לצבוע, אדוני,‬
‫וגברת קלייר ביקשה ממני לנגן משהו‬ ‫לפני שאני הולך.‬
‫אז…‬ ‫-היי, אדי, שנייה.‬
‫בחייך. בבקשה אל תפסיק בגללי.‬
‫אפשר להגיד עליי הרבה דברים,‬ ‫אבל אני לא משבית שמחות.‬
‫מי שלובש את המכנסיים בבית אמר את דברו,‬ ‫אז סיים את השיר המחורבן, אדי.‬
‫כן, בבקשה.‬
‫שיט.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫קתרין.‬
‫- אורוות קרואו היל -‬
‫אין לך מושג מה את עושה לי.‬
‫אלוהים.‬
‫בחיים לא עשיתי משהו כזה, את יודעת?‬
‫היי, מה קרה?‬
‫מה? אני סתם מדבר. חולק.‬
‫מה הבעיה שלי, לעזאזל?‬
‫למה אני כל הזמן עושה את זה?‬ ‫-היי, ויליס, אני רציני.‬
‫יהיה נחמד להכיר אותך קצת יותר טוב.‬ ‫כמה פרטים שגרתיים, רגילים.‬
‫זה לא סוג הקשר שיש בינינו.‬
‫איי! מה לעזאזל?‬
‫נראה לך שאני מזדיינת איתך‬ ‫כי הצלחת לעבוד עליי?‬
‫הייתי מוקפת בבחורים כמוך כל חיי.‬
‫על מה את מדברת לעזאזל?‬ ‫-אבא שלי התעשר מלהגן עליהם.‬
‫גנבים, נוכלים, פסיכופתים.‬
‫וכל אחד ואחד מהם התחמק מעונש,‬ ‫כי ככה העולם עובד כשאתה גבר.‬
‫טוב, אני מבין‬ ‫שגברים הם די נוראיים בעינייך.‬
‫הכול נוראי בעיניי.‬
‫עכשיו קום, לעזאזל.‬
‫נו באמת, ויליס.‬ ‫-לא.‬
‫מבחינתי זה נגמר.‬
‫ויליס!‬
‫היי!‬ ‫-תעלול או ממתק?‬
‫בוא תיכנסו.‬ ‫-שלום, אני קתרין.‬
‫ברור.‬
‫ג'ורג', היי.‬
‫זה בשבילכם.‬ ‫-תודה.‬
‫בראם, איפה אתה, מותק? משפחת קלייר הגיעה.‬
‫וואו!‬ ‫-אני פה.‬
‫זה מדהים.‬ ‫-אני פה.‬
‫תודה.‬ ‫-שלום.‬
‫אני קתרין.‬ ‫-היי, אני בראם.‬
‫תודה שהזמנתם אותנו.‬ ‫-תראה מה הם הביאו.‬
‫תודה, ג'ורג'. מה נשמע?‬ ‫-מצוין.‬
‫תיכנסו.‬ ‫-ממש יפה פה.‬
‫תודה.‬ ‫-אני מתה על יצירות האומנות שלכם.‬
‫כן, אנחנו פשוט נהנים מהזמן שהוקצה לנו פה.‬ ‫-אה, זה בית שכור?‬
‫לא. הוא מתכוון לזה שככה זה‬ ‫עם הבתים העתיקים האלה בעמק ההדסון.‬
‫נראה לנו שאנחנו הבעלים,‬ ‫אבל אנחנו רק אנשי תחזוקה.‬
‫הם קוברים את כולנו.‬
‫אשתי חושבת שהבית שלנו רדוף רוחות.‬
‫היא כנראה צודקת.‬
‫הם כולם קצת רדופים.‬
‫אחרי הכול, זו מולדתו של הפרש בלי הראש.‬
‫תנו לי את המעילים שלכם.‬
‫האמת היא, שכדאי שנצא החוצה‬ ‫לראות את האלפקות לפני שהן חוטפות תנומה.‬
‫אה, נכון.‬ ‫-מפה.‬
‫אתם תמותו על זה.‬ ‫-אלפקות חוטפות תנומה?‬
‫תגיד, בראם,‬
‫איפה קונים פה גראס כל כך איכותי?‬
‫אני מגדל אותו.‬ ‫-מגניב.‬
‫אתה יודע, עברתי לפה‬ ‫כדי לכתוב את הרומן האמריקאי הגדול, אבל…‬
‫רוב הזמן שלי מוקדש לטיפול בגינה,‬ ‫אם אתה מבין את כוונתי.‬
‫אני מתה על איך שסידרתם אותו. זה מדהים.‬
‫תודה.‬ ‫-והיצירות שלך כל כך מיוחדות.‬
‫תודה. זה יישמע קצת מוזר,‬
‫אבל אריגה היא מעשה רוחני מבחינתי.‬
‫כשאני עובדת, אני מתחברת למשהו קוסמי.‬
‫אלה דפוסים, את מבינה? לפעמים אני מרגישה‬ ‫אשמה שאני לוקחת על זה קרדיט בכלל.‬
‫למה? את לא צריכה.‬
‫הייתי שמחה שתכיני משהו בשביל פראני.‬
‫אני אשלם לך, מן הסתם.‬ ‫-מה פתאום. זה יהיה במחיר עלות.‬
‫האמת היא שג'ורג' כבר ביקש ממני להכין צעיף‬ ‫לאימא שלו, אז אני פשוט אוסיף את זה להזמנה.‬
‫טוב. וואו.‬
‫יש לכם רק ילדה אחת?‬ ‫-כן.‬
‫היא בת ארבע.‬ ‫מה איתך ועם בראם? יש לכם ילדים?‬
‫לא.‬
‫לבראם ולי היו רגשות מעורבים בקשר לזה‬ ‫במשך הרבה זמן,‬
‫ואז אימא טבע קיבלה את ההחלטה הסופית.‬
‫והיא קיבלה את ההחלטה הנכונה.‬
‫הכול הסתדר כמו שצריך.‬
‫גם לי היו רגשות מעורבים,‬ ‫אבל פתאום זה פשוט…‬
‫קרה.‬
‫ואז התחתנו,‬ ‫שגם בקשר לזה היו לי רגשות מעורבים.‬
‫אפשר לומר שביסודי אני נערה קתולית מלאה‬ ‫ברגשות מעורבים, שפשוט יוצאת על ידי חובה.‬
‫את יודעת,‬
‫השנים הראשונות של הנישואים שלנו‬
‫פשוט טסו בגלל התינוקת והלימודים.‬
‫אנחנו בעצם עדיין מנסים למצוא רגע לנשום.‬
‫את יודעת, אני חברה בקבוצה של נשים.‬
‫זה מעין… מועדון אומנות כזה.‬
‫אנחנו נפגשות פעם בחודש באולבני,‬
‫ואפשר לפגוש שם כל כך הרבה נשים יצירתיות,‬ ‫קתרין.‬
‫נראה לי שכדאי לך להצטרף.‬
‫אני אשמח לעשות משהו כזה.‬ ‫אני לא מכירה פה אף אחד.‬
‫עכשיו את כן.‬
‫זה בטח כל כך נחמד לרשת הון,‬
‫ואז לשבת כל היום ולא לכתוב ספר.‬
‫אני מאוד מחבבת אותם. במיוחד אותה.‬ ‫היא כזאת מעניינת.‬
‫היא כל כך חופשיה עם הזהות שלה והגוף שלה.‬
‫היא בהחלט מסוגלת לתקוע הרבה לזניה.‬
‫זה לא יפה להגיד כזה דבר.‬ ‫-נו באמת, אני צוחק.‬
‫גם אני מחבב אותם.‬
‫אני מחבב במיוחד…‬
‫את הגראס של בראם.‬
‫בטוח שאתה יכול לנהוג‬ ‫אחרי שעישנת כל כך הרבה?‬
‫כן.‬
‫אני בסדר. אני יותר מבסדר.‬ ‫-באמת?‬
‫שימי לב.‬
‫ג'ורג', תאט.‬
‫היי, תאט, ג'ורג'.‬ ‫-באמת?‬
‫ג'ורג', תאט!‬ ‫-באמת?‬
‫תאט!‬
‫די, ג'ורג'!‬
‫אלוהים, מה לעזאזל אתה עושה?‬
‫מה? אני סתם נהנה קצת.‬
‫את זוכרת איך זה ליהנות, קת? זוכרת?‬
‫זה לא מצחיק.‬ ‫-נו, באמת.‬
‫נו באמת, קת.‬
‫קתרין.‬
‫קת, לאן את הולכת בכלל? נו, תחזרי למכונית.‬
‫קת!‬ ‫-תוריד ממני את הידיים שלך!‬
‫שנינו אנשים חכמים. היינו צריכים לדעת.‬
‫לדעת מה?‬ ‫-לדעת שאני פה רק בשביל ה…‬
‫הביוגרפיה הדמיונית שהמצאת בראש הדפוק שלך‬ ‫בשביל הכריכה של הספר שלך.‬
‫המרצה הנשוי עם הבית בכפר.‬
‫ויתרתי על הכול בשבילך!‬
‫אוי, אלוהים,‬ ‫אני כל כך מצטער שהרסתי לשנינו את החיים!‬
‫והחלק הכי גרוע הוא שזה כל מה שיש לי.‬
‫קת, את יודעת מה יש לך? בכיינות של שיכורים.‬
‫אסור לך לשתות אלכוהול.‬
‫בייחוד כשאת לא אוכלת כלום, לעזאזל.‬ ‫-אלוהים.‬
‫כל כך נמאס מזה שכולם חושבים שכל דבר שקורה‬ ‫בחיים הארורים שלי קורה כי אני לא אוכלת!‬
‫בבקשה תחזרי למכונית המחורבנת.‬
‫עוף ממני!‬
‫לעזאזל!‬
‫אוי, אלוהים. קת?‬
‫אוי, אלוהים. קת, את…‬
‫אני כל כך מצטער. זה היה… אני…‬
‫קת?‬
‫קת, את בסדר?‬
‫קום, קול. אני אקפיץ אותך הביתה.‬
‫היי, קת?‬
‫לא התכוונתי לפגוע בך.‬
‫אני בחיים לא אפגע בך.‬
‫אבל אני גם…‬
‫לא הייתי קשוב לצרכים שלך כבר הרבה זמן,‬
‫ומגיעה לך התנצלות על זה.‬
‫יותר מהתנצלות.‬
‫מה שאני כן יודע…‬
‫זה שאני אוהב אותך.‬
‫מה זה היה?‬
‫אלוהים אדירים, מה…‬
‫הכול בסדר, מותק.‬
‫כלום לא קרה. הכול בסדר.‬
‫"אנחנו מביטות זו בזו,‬
‫ואנחנו לא מתביישות.‬
‫אני עוטה את פניהם של נישואים הגונים,‬
‫ואת את פניה של אישה עצמאית.‬
‫דבקנו זו בזו משני צידי הפער הזה."‬
‫חזרת יותר מאוחר ממה שחשבתי.‬ ‫-באמת?‬
‫אין כלום במקרר.‬
‫אני יכול לצאת, להביא לנו אוכל.‬
‫מה מתחשק לך?‬
‫אכלתי עם ג'סטין.‬
‫- המזח של קולג' סגינו -‬
‫אוי, איזה מקום נהדר לפגישת עבודה, פלויד.‬
‫כן. אני מפליג בה הרבה לבד,‬ ‫מה שנראה כמעשה אנוכי.‬
‫גם אני הייתי מפליג קצת פעם.‬ ‫גדלתי ליד החוף בקונטיקט.‬
‫אה, נכון.‬
‫למשפחה שלך יש סירה?‬
‫ירשתי את הסירה של בן דוד שלי.‬ ‫"האופק האבוד."‬
‫הוא טבע בזמן שהוא הפליג עליה, למען האמת.‬
‫אוי, איזה עצוב.‬
‫כן. הוא היה רק בן 19.‬
‫והוא כבר היה כל כך מתוחכם.‬
‫אני זוכר שכשהוא מת,‬
‫גנבתי את היומן שלו אחרי ההלוויה.‬ ‫קראתי אותו שוב ושוב.‬
‫אני יודע שזה היה מעשה נוראי, אבל אני חושב‬ ‫שהייתי צריך מעין… חיבור אליו.‬
‫למדת מזה משהו?‬
‫כן, קצת.‬
‫הוא היה הומוסקסואל, אומלל.‬
‫אומן מיוסר טיפוסי.‬
‫ואז כל החרדה הקיומית הזאת,‬
‫נעלמה לעד ברגע מצער אחד.‬
‫כולנו כל כך חסרי חשיבות, פלויד.‬
‫סווידנבורג היה טוען אחרת.‬
‫הוא היה אומר שהמוות הוא רק ההתחלה.‬
‫קראת את הספר כבר?‬
‫הוא בראש הרשימה שלי.‬
‫תיכנס. קת!‬
‫אני אסגור אותה.‬
‫שלום.‬ ‫-קתרין, זה פלויד דבירס, ראש המחלקה שלנו.‬
‫הוא גם לקח אותי להפלגה מדהימה היום.‬
‫נעים מאוד לפגוש אותך.‬
‫אז בתמורה הזמנתי אותו לבית שלנו,‬ ‫שזו עסקת חליפין מאוד לא הוגנת.‬
‫שמעתי עליך דברים נפלאים.‬ ‫-גם אני עלייך.‬
‫ג'ורג',‬
‫אתה תכננת את זה?‬
‫מה?‬
‫אני… אני נשבע שבכלל לא סיפרתי לה שאתה בא.‬
‫אתה רואה, ג'ורג'?‬ ‫אין כזה דבר צירופי מקרים.‬
‫אני מצטערת.‬ ‫הציור משך אותי אז פשוט התחלתי לקרוא את זה.‬
‫אין על מה להצטער.‬
‫את יודעת מה זה, נכון?‬
‫הציור שעל הכריכה?‬
‫זו נשמה שעוברת לעולם הבא.‬
‫באמת?‬
‫הצייר היה מחסידיו של סווידנבורג,‬ ‫כך שהוא האמין שמוות מקביל ללידה,‬
‫אבל גם נשגב.‬
‫פלויד, תאמין לי,‬
‫אתה לא רוצה להיכנס לכל זה עם אשתי.‬
‫קת, תערכי לפלויד סיור בבקשה.‬
‫אני הולך להכין לנו קוקטיילים.‬
‫אפשר לערוך לך סיור?‬
‫אני מצפה לזה בקוצר רוח.‬ ‫-יופי.‬
‫הבת שלי כבר ישנה,‬ ‫אבל אנחנו יכולים להציץ לתוך החדר שלה.‬
‫יש לנו ארבעה חדרי שינה,‬ ‫אבל אנחנו משתמשים רק בשניים.‬
‫לזוגות צעירים אף פעם לא מזיקים‬ ‫עוד חדרי שי…‬
‫אתה בסדר?‬
‫אנחנו לא לבד, נכון?‬
‫למה אתה מתכוון?‬
‫אין לה כוונות רעות.‬
‫יש סיבות לכך שהיא משתהה פה.‬
‫ראיתי אותה, וגם הבת שלי ראתה אותה.‬
‫זה מפני שהיא פה כדי לעזור לך.‬
‫היא רוצה שתדעי את זה.‬
‫בהתחלה מאוד פחדתי,‬
‫מן הסתם, אבל עכשיו…‬
‫בכל פעם שאני חשה אותה, אני מרגישה…‬
‫נחמה.‬
‫אני יודעת שזה לא הגיוני.‬ ‫-זה הגיוני לחלוטין.‬
‫קוראים לה סמיט, אשתו של ג'ייקוב סמיט.‬ ‫הוא היה כומר מקומי.‬
‫הם בנו את הבית הזה,‬ ‫וזה כל מה שאני מצליחה למצוא בספרייה.‬
‫אני אברר קצת בקמפוס.‬
‫ואסור לך לספר לג'ורג'. אסור שהוא ידע.‬ ‫הוא חושב שאני משוגעת.‬
‫לא, מה פתאום.‬
‫הוא פשוט מפחד. זה קורה‬ ‫להרבה גברים שנמצאים בשלב הזה בחיים.‬
‫אבל נסי להיות סבלנית, קתרין.‬
‫בעזרת אהבה,‬ ‫הוא יוכל להגיע לרמה הרוחנית שלך.‬
‫ותני לנו…‬
‫תני לנו לערוך פה סיאנס.‬
‫עם או בלי ג'ורג'.‬ ‫-באמת?‬
‫נוכל לגלות עוד קצת פרטים על הדיירת שלך.‬
‫ביי, פלויד.‬
‫לילה טוב ותודה על ערב נפלא.‬
‫סע בזהירות.‬
‫אלוהים, קת, הוא פשוט מת עלייך.‬
‫בחיים לא ראיתי‬ ‫את פלויד מאיר פנים ככה למישהו.‬
‫גם הייתם למעלה די הרבה זמן. הוא אמר משהו?‬
‫על מה?‬ ‫-עליי.‬
‫אה.‬
‫הוא אמר שאתה מרצה יוצא מן הכלל.‬
‫ואת אישה יוצאת מן הכלל,‬
‫ואני מאוד מעריך את זה.‬
‫אני חושב שלאירוח יש השפעה טובה עלינו.‬
‫נכון? אנחנו זקוקים לזה.‬
‫אני רוצה להזמין לפה את כל המחלקה שלי.‬ ‫לערוך מסיבה אמיתית. מה דעתך?‬
‫אני חושב שמגיע לפראני‬ ‫שנמלא את הבית הזה באושר.‬
‫אני לא מתנגדת, אני פשוט חושבת שאז נצטרך‬ ‫להזמין גם את התושבים המקומיים ואת השכנים.‬
‫את השכנים? באמת?‬
‫אני צריכה להרגיש שאני שייכת לקהילה הזאת,‬ ‫לא רק לקהילה שלך.‬
‫טוב, בואי נעשה את זה.‬
‫תסבירי לי שוב בבקשה למה אני מחזיק עוגה.‬
‫אנחנו לא טובים במסיבות.‬
‫דבר בשם עצמך.‬ ‫-זה מה שאני עושה.‬
‫אף אחד לא רוצה להיות שיכור ליד השריף.‬
‫עוד יין?‬
‫היי. יין?‬
‫קצת. רק…‬
‫טוב, זה בסדר.‬
‫היא חברה של בראם.‬
‫גם היא כותבת.‬
‫כן. שניהם כותבים רומנים… סליחה.‬ ‫שניהם כותבים רומנים כבר…‬
‫התחלתי להרכיב משקפיים כשהייתי בן 13.‬
‫אוי, תודה. תודה, אדוני הצעיר.‬
‫כן. עשית עבודה מעולה עם הבית הזה.‬
‫זו אשתי מיליסנט, אהבת חיי.‬
‫כמה טוב לפגוש אותך.‬
‫שמעתי שאולי נערוך מפגש בבית שלך.‬
‫כן, מקווה שבקרוב. תודה.‬
‫ג'ורג'? אני טרוויס, בעלה של מר.‬
‫אה, טרוויס, נעים מאוד.‬ ‫-זו העוגה הכי טובה שלה.‬
‫וואו, תודה. נשים אותה פה.‬
‫טרוויס? בוא לפה. אתה חייב לשמוע את זה.‬
‫טוב, מותק.‬
‫אני כמעט אפיתי עוגה.‬
‫בראם התעקש שיש משהו‬ ‫שאתה בטח קצת יותר… תעריך.‬
‫מעולה. שנלך?‬
‫כן, למה לא?‬ ‫-למה לא?‬
‫הבית נראה מדהים, קתרין.‬ ‫-תודה.‬
‫זה מהפך מוחלט.‬
‫טוב, קצת צבע ממש עושה את ההבדל.‬
‫ולראות את אדי וקול פה משמח אותי.‬ ‫כל כך יפה מצידך להזמין אותם לחזור.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫טוב, הם גדלו פה.‬
‫ידעת את זה, לא?‬
‫פשוט…‬
‫סיפרתי לג'ורג' את כל הסיפור כשהראיתי לו‬ ‫את הבית בפעם הראשונה ו…‬
‫איזה סיפור?‬
‫הוא בטח לא רצה להדאיג אותך.‬
‫אני הולכת למצוא את טרוויס.‬ ‫-לא. איזה סיפור, מר?‬
‫הוא לא סיפר לך כלום על ההורים שלהם?‬
‫טוב… פשוט…‬
‫אלה היקרה הייתה חברה שלי, את יודעת, ו…‬
‫לפעמים, אני לא מצליחה שלא לחשוב שהיא…‬
‫שהיא חופשיה עכשיו,‬ ‫ואני יודעת שהוא סבל מקשיים כלכליים,‬
‫אבל האיש הנוראי הזה היה אכזרי‬ ‫בדרכים שאי אפשר לתאר.‬
‫מה קרה להם?‬
‫קתרין, זה לא הזמן.‬ ‫אני לא רוצה להרוס לך את המסיבה.‬
‫לא.‬
‫מר, אני מתחננת. אני צריכה לדעת את זה.‬
‫טוב.‬
‫מה שאני שמעתי,‬
‫זה שקלווין וייל‬
‫נתן לאלה ולבנים, בלי שהם ידעו,‬
‫כדורי הרגעה לילה אחד, ו…‬
‫אחרי שהם ישנו עמוק, הוא…‬
‫הוא יצא החוצה וירה בכל הפרות שלהם.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫ואז, כשהוא סיים, הוא נכנס לחנייה‬
‫שמתחת לחדר השינה שלהם,‬
‫הניע שני טנדרים וסגר את החלונות.‬
‫האדים.‬
‫אחרי זה הוא עלה למעלה ו…‬
‫שכב במיטה עם אלה עד ש…‬
‫אלוהים אדירים, עשיתי טעות.‬ ‫-הם לא התעוררו.‬
‫טעיתי באישה. אני…‬ ‫-במה טעית?‬
‫חברה שלך, אלה, היא פה, מר.‬ ‫-אלוהים אדירים. מאיפה השגת אותה?‬
‫מה היא עושה אצלך?‬ ‫היא אף פעם לא הורידה את הטבעת הזאת.‬
‫טוב, את יודעת מה? אני גרה בבית הזה‬ ‫כבר שלושה חודשים, ואף אחד לא אמר לי כלום.‬
‫לא הדוור, לא אחד מהשכנים, לא הפקיד בבנק.‬
‫אלוהים, אני כזאת טיפשה!‬
‫לא, אל תיקחי את זה ככה.‬
‫אלוהים אדירים!‬ ‫-קתרין, כולנו פה חקלאים.‬
‫אנחנו לא נוהגים להתערב לאנשים‬ ‫בעניינים האישיים שלהם.‬
‫הפכת את הבית הזה לכל כך חם ומזמין,‬
‫וכולם עברו הלאה כל כך יפה.‬ ‫אני בטוחה שג'ורג' לא התכוון…‬
‫לא, אל תבזבזי את הזמן שלך על ג'ורג', מר.‬
‫ג'ורג' קלייר תמיד משיג בדיוק‬ ‫את מה שהוא רוצה.‬
‫ג'סטין, ספרי לי משהו שאני לא יודע עלייך.‬
‫אתה לא יודע עליי כלום.‬
‫אני כן.‬
‫אני יודע שאת אורגת‬
‫בדים.‬
‫ורעיונות.‬
‫כמו הרעיונות שאת מכניסה‬ ‫לאשתי לראש לאחרונה.‬
‫בסדר.‬
‫הינה משהו שאתה לא יודע עליי.‬
‫אני מתחילה לחשוד‬ ‫כשסטודנטים סוגדים למרצים שלהם.‬
‫זה תמיד מוביל לצרות.‬
‫זו הייתה עקיצה או עצה?‬
‫לא, זו פשוט כנות.‬ ‫אתה יודע, כמו שכתוב בברית החדשה.‬
‫"האמת תשחרר אתכם."‬
‫אני לא בטוח בקשר לזה.‬
‫אנשים לא באמת רוצים לדעת את האמת,‬ ‫ובהחלט לא רוצים להיות חופשיים.‬
‫מה? מי אמר?‬
‫"האיגלס", זוכרת?‬
‫"הוטל קליפורניה."‬
‫כן. כולנו בוחרים לעצמנו כלא.‬
‫בואי, תני לי את הידיים שלך.‬
‫מה?‬ ‫-אני אראה לך למה הם צודקים. בואי.‬
‫אתה רוצה לקרוא לי בכף היד?‬ ‫-נו.‬
‫טוב.‬
‫עכשיו,‬
‫נסי להשתחרר.‬
‫טוב, די.‬ ‫אתה יכול לעזוב אותי עכשיו, ג'ורג'.‬
‫אני יודע שאני יכול,‬ ‫אבל את בטוחה שאת באמת רוצה שאני אעזוב?‬
‫אני מאוד בטוחה.‬
‫ג'ורג', עכשיו אתה מכאיב לי.‬
‫תעזוב אותי.‬
‫מה…‬
‫אלוהים אדירים, ג'ורג'.‬
‫"הוטל קליפורניה", ג'סטין.‬
‫"הוטל קליפורניה!"‬
‫לילה טוב.‬
‫סעו בזהירות.‬
‫אז…‬
‫זה היה מוצלח, לא?‬
‫חברה שלך, ג'סטין, קצת משוגעת.‬
‫היא מנסה לעשות לנו צרות או משהו כזה?‬
‫לא, לא ראיתי את ג'סטין כל הערב,‬
‫אבל מעניין שאתה שואל.‬
‫את יודעת מה מעניין בעיניי?‬
‫שהמסיבה הזאת הייתה אמורה לקרב בינינו,‬
‫וברגע שכולם הולכים,‬
‫את נסוגה ונהיית קרה.‬
‫איך לא סיפרת לי על הבית הזה, ג'ורג'?‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫פחדתי שזה יקרה.‬
‫פחדת שאחד מהשקרים שלך ייחשף?‬
‫לא שיקרתי לך, קת.‬ ‫ניסיתי לחסוך ממך משהו לא נעים.‬
‫אני יכולה להתמודד עם דברים לא נעימים,‬ ‫טוב, ג'ורג'?‬
‫עברתי לידה, זוכר?‬ ‫-ניסיתי להגן עלייך.‬
‫תאמיני או לא,‬ ‫אבל דווקא רציתי שתהיי מאושרת פה.‬
‫מה זה אמור להיות, לעזאזל?‬
‫החשמל המזוין בבית הזה!‬
‫מה ל…‬
‫מה לעזאזל קורה פה?‬
‫הגיע הזמן שפראני תבקר את ההורים שלך.‬
‫אתה יכול להישאר שם לשאר סוף השבוע.‬
‫- הספרייה הציבורית של צ'וסן -‬
‫- שני הרוגים בתקרית חנק חשודה -‬
‫פלויד, זו קתרין.‬
‫אני מוכנה.‬
‫הינה היא. זו אלה וייל,‬
‫וזו הכתבה שמצאתי על המוות שלה. אבל היא…‬
‫מנסה ל…‬
‫היא מנסה ליצור איתי קשר,‬ ‫ואני צריכה לדעת למה.‬
‫את מתכוונת שהרוח היא הדיירת הקודמת‬ ‫של הבית שלך?‬
‫כן. התבלבלתי קודם.‬
‫טוב, במחקר שלי מצאתי משהו מאוד מעניין‬ ‫בקשר לבעלים המקוריים,‬
‫בייחוד בשביל הקבוצה שלנו.‬
‫מה? משפחת סמיט?‬
‫אשתו של הכומר סמיט‬
‫הייתה מחסידיו הראשונים של סווידנבורג.‬
‫לרוע המזל, לא היו להם נישואים מאושרים.‬
‫סמיט היה קלוויניסט מושבע,‬
‫שמאוד התנגד לחיפושים הפילוסופיים של אשתו.‬
‫"ארורה."‬
‫היא מתה בביתם,‬
‫בנסיבות מסתוריות למדי, כשהיא הייתה בת 26.‬
‫הבית שלי מלא במוות.‬
‫לא, אל תחשבי על זה ככה.‬
‫אנחנו מקבלים באהבה בתים מיושבים, זו ברכה.‬
‫אלה שערים שמחברים בין שני העולמות,‬
‫עם מדריכים שמנחים אותנו כשמגיע תורנו.‬
‫בדתות מסוימות הם נקראים מלאכים שומרים.‬
‫אז אולי חברתנו החסידה של סווידנבורג פתחה‬ ‫את השער.‬
‫אנחנו טובים בזה הרי.‬
‫מפני שבעולם הבא אנחנו מגשימים‬ ‫את התכלית הגדולה ביותר שלנו.‬
‫אתם אף פעם לא חושבים‬ ‫שהרוחות האלה עלולות להיות מרושעות?‬
‫רוחות מרושעות יוצרות קשר‬ ‫רק עם אנשים מרושעים.‬
‫ואנחנו ניתן בך אמון ונניח שאת לא אחת מהם.‬
‫ותזכרי,‬
‫רשע משגשג רק בבתים שבהם הוא רצוי.‬
‫כי הטוב תמיד מנצח.‬
‫תמיד. אם לא בעולם הזה, אז בעולם הבא.‬
‫כדאי שנתחיל,‬
‫נכון?‬
‫שניתן לרוח, מי שהיא לא תהיה,‬
‫לדבר בעד עצמה.‬
‫כשהרשע יתגלה,‬
‫היזהרו!‬
‫היא מודיעה לנו שהיא פה,‬ ‫ואנחנו מקבלים אותה בברכה. נכון, קתרין?‬
‫כן, אנחנו… אני מקבלת אותה.‬
‫תחזרי לפה!‬
‫לא!‬ ‫-אלה.‬
‫מה קרה?‬ ‫-היא רוצה לעבור לפה, היא מנסה,‬
‫אבל משהו, מישהו, עוצר בעדה.‬
‫אתה חונק אותי!‬
‫מה זה היה?‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫אני חושש שיש בבית הזה רוח נוספת.‬
‫ועד שאופייה של הרוח הזאת יתגלה,‬
‫היזהרי ממי שנמצא סביבך, קתרין.‬
‫אימא!‬ ‫-היי, חמודה, בואי לפה.‬
‫נהנית בבית של סבתא וסבא?‬
‫כן.‬ ‫-חיפשת צדפים בחוף?‬
‫באמת? הם יפים?‬ ‫-כן!‬
‫כולם להמשיך להתקדם, מהר.‬ ‫שלא ניתקע בפקקים בדרך לעיר.‬
‫כמעט סיימנו, האוטובוס כמעט מלא.‬
‫טומי, יופי. תודה שבא…‬
‫ג'סטין.‬ ‫-ג'ורג'.‬
‫לא ידעתי שאת מצטרפת אלינו.‬
‫פלויד רצה שתהיה עוד מלווה.‬
‫אני פה!‬
‫יופי, קייטי. את האחרונה.‬
‫לאן אנחנו הולכות?‬
‫תיכנסי למכונית, חמודה. אני כבר באה.‬
‫אדי!‬
‫יש משהו שאני צריכה לתת לך ש…‬
‫שמצאתי בבית לפני כמה זמן,‬ ‫לפני שגיליתי את האמת.‬
‫היא קצת צמודה עליי.‬
‫פשוט תשאירי אותה אצלך.‬ ‫-לא, היא שייכת לך ולקול.‬
‫היא הייתה רוצה שהטבעת תהיה אצלכם.‬
‫אני לא רוצה אותה.‬
‫ראיתי שאת עונדת אותה כבר לפני שבועיים.‬
‫זה פשוט נראה לי מתאים.‬
‫את ואימא הייתן ממש מחבבות זו את זו.‬
‫השלושה התחתונים לא באיחור.‬
‫את זה שבאיחור מצאתי במכונית של בעלי,‬ ‫ואני יכולה לשלם את הקנס.‬
‫הוא פשוט רשום על הכרטיס שלו.‬
‫למען האמת, הספר הזה הושאל‬ ‫על ידי ויליס האוול.‬
‫אה, איזה מוזר.‬
‫זה לשני המינים, את יודעת.‬
‫סליחה?‬ ‫-השם ויליס.‬
‫היא יפה.‬
‫היא באה לפה הרבה בסופי שבוע.‬
‫הידידה של אבא.‬
‫אל תדאגי. אני אבקש ממנה לשלם את הקנס.‬
‫אני רוצה לפתוח חשבון חדש.‬
‫כמובן, גברת קלייר.‬
‫רק תמלאי את הטופס הזה.‬
‫אם זה חשבון משותף,‬ ‫יהיה צורך בחתימה של ג'ורג'.‬
‫זה לא.‬
‫טוב, חברים. הגענו.‬
‫ג'ורג' קלייר?‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫ד"ר וורן, וואו.‬
‫איזה צירוף מקרים מוזר.‬
‫זה באמת מוזר.‬
‫אמרו לי שעברת מפה לצמיתות.‬
‫טוב, לא יכולתי שלא לחזור כדי לראות‬ ‫את התערוכה הזאת.‬
‫אתה בטח זוכר עד כמה תומאס קול חשוב לי.‬
‫כן, אני זוכר. חבל שהתזה שלך לא הייתה חשובה‬ ‫לך באותה מידה.‬
‫סליחה.‬
‫פרופסור קלייר,‬
‫בציור השלישי של "מסע החיים",‬ ‫למה המלח נראה כל כך במצוקה?‬
‫אה, השלישי נקרא "בגרות".‬
‫קול האמין שזה השלב שבו אנחנו מאבדים‬ ‫את הביטחון של הנעורים.‬
‫לכו להסתכל על הידיים של המלח.‬ ‫הן כבר לא נמצאות על מוט ההגה.‬
‫תודה, פרופסור קלייר.‬
‫אתה יודע, אני סקרן.‬
‫איך קיבלת משרת הוראה בלי המלצה?‬
‫אה, אני רק מורה מחליף.‬
‫אחד מהמרצים יצא לחופשה‬ ‫כי היה לו מקרה חירום, ואני…‬
‫פשוט עוזר להם.‬
‫אז מוזר שהסטודנטים קוראים לך פרופסור.‬
‫כן.‬
‫כן, נכון. אני כל הזמן מתקן אותם.‬
‫כן. נמאס לי כבר לתקן אותם.‬
‫יום טוב, קלייר.‬
‫מה…‬
‫מה היה כל הסיפור הזה?‬
‫אין לי מושג.‬
‫נראה לי שדווקא יש לך.‬
‫אני לא חושב שכדאי שתתראי עם ג'סטין יותר.‬
‫שומעים עליה הרבה רכילות בסגינו.‬
‫איזו רכילות, ג'ורג'?‬
‫אומרים שהיא לסבית בארון.‬
‫וזה ברור שהיא אובססיבית כלפייך.‬
‫אני חושב שהיא…‬
‫יוצרת בינינו בעיות בכוונה.‬
‫פלויד, אתה בדרך הביתה לארוחת חג?‬ ‫-מה?‬
‫אה, לא. עדיין לא. עדיין יש לי…‬
‫עדיין יש לי עבודה לסיים.‬ ‫-קרה משהו?‬
‫למען האמת,‬
‫הבוקר התקשר אליי שלבי וורן,‬
‫המנחה שלך מאוני' קולומביה.‬
‫מכתב ההמלצה שלו,‬ ‫זה שהגשת עם המועמדות שלך למשרה,‬
‫הוא טוען שהוא לא כתב אותו.‬
‫לפי מה ששלבי זוכר, אתה ביקשת ממנו מכתב,‬ ‫אבל הוא אמר לך שהוא לא יכול לכתוב לך מכתב…‬
‫עם מצפון נקי, כן.‬ ‫אני זוכר את השיחה הזאת היטב.‬
‫זייפת אותו, נכון?‬ ‫-לא. אני…‬
‫פלויד, כתבתי את המכתב שהגיע לי.‬
‫אתה צריך להבין למה.‬
‫כמו שאתה יודע, אני מחבב אותך,‬ ‫והסטודנטים שלך אוהבים אותך,‬
‫אבל זו האשמה רצינית.‬
‫אי אפשר לדחות את זה לאחרי החג?‬ ‫בבקשה, פלויד.‬
‫אני מבין שניצבת בפניך דילמה. באמת.‬
‫פלויד, כל המשפחה שלי באה לביקור.‬
‫אני אמור להיות בבית עוד שעה.‬
‫ממש מגיעה לי הזדמנות לשבת איתך‬ ‫ושתשמע את מה יש לי להגיד,‬
‫גבר לגבר, טוב?‬
‫חבר לחבר.‬
‫אני אקבע לנו פגישה.‬
‫אני יודע שכולכם חושבים‬ ‫שאודרי היא אישה רגועה ושמרנית,‬
‫אבל בזמנה, היא הייתה פשוט פרועה לגמרי.‬
‫אל תאמינו לאף מילה!‬ ‫-ואז נולד ג'ורג'.‬
‫הוא כל הזמן הסתבך בצרות,‬ ‫ולכן היה לי שיער שיבה כבר בגיל 30.‬
‫מספיק כבר.‬
‫אבל מי שבאמת עשה צרות היה בן דוד אחד‬ ‫שג'ורג' העריץ.‬
‫התברר שהוא היה חתיכת הומו.‬
‫לא ברור מה היה יותר נורא בשביל ההורים שלו:‬ ‫שהוא טבע או שהוא היה הומוסקסואל.‬
‫זו אמירה פשוט דוחה.‬
‫היא צודקת, טום.‬
‫מותו של הנרי היה טרגדיה משפחתית.‬
‫הוא גם היה צעיר מאוד מוכשר.‬
‫הנרי נהג לצייר ציורים מדהימים בצבעי מים.‬ ‫ציורים קטנטנים.‬
‫ציורים של מה?‬
‫של קו החוף, שלכים, מגדלורים.‬ ‫סתם דברים רגילים שרואים ליד הים.‬
‫תרנגול ההודו מוכן, חברים.‬
‫מה שהיה מיוחד בהם היה האופן‬ ‫שבו הוא הציג אותם.‬
‫אפילו רצו להעלות תערוכה של היצירות שלו‬ ‫אחרי שהוא נפטר, אבל…‬
‫כולן נעלמו, מסתבר.‬
‫כמה חבל.‬ ‫-נכון.‬
‫ההודו יצא טוב, ג'ורג'.‬
‫תודה. תאכלו בבקשה. זה יתקרר.‬
‫תסלחו לי לרגע.‬
‫אז את שוב מתחילה עם זה?‬
‫במקרה יש לי בחילה עכשיו, ג'ורג'.‬
‫אני מקיאה את הנישואים שלי.‬
‫עכשיו תעזוב אותי בשקט, לעזאזל.‬
‫קתרין…‬
‫מה לעזאזל?‬
‫קת? קתרין?‬
‫ג'ורג'?‬
‫בבקשה.‬
‫אף אחד לא מבין אותנו.‬
‫אני פה כדי לעזור לך.‬
‫ג'ורג'.‬
‫שחרר את עצמך.‬
‫- פגישה עם פלויד -‬
‫איך היה בחג?‬
‫שלום, פלויד.‬
‫ג'ורג'.‬
‫חשבתי שנתראה רק מחר.‬
‫אז אתה מנצל את הימים החמים‬ ‫שהיו לנו לאחרונה?‬
‫כן, חשבתי לצאת לעוד הפלגה אחת אחרונה‬ ‫לפני שאני מאחסן אותה לחורף.‬
‫איזה מזל יש לך שיש לך אותה.‬
‫בפעם הקודמת שלקחת אותי לסיבוב,‬ ‫ממש נזכרתי עד כמה אני מתגעגע לשיט.‬
‫בייחוד כש…‬
‫כשאני קצת מדוכא.‬
‫אתה רוצה להצטרף?‬
‫לא, אני…‬
‫אני לא רוצה להפריע לך.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫אנחנו יכולים לדבר גם בזמן שנשוט בנהר.‬
‫היי.‬
‫מה קרה? את בסדר?‬
‫המצב…‬
‫פשוט לא משהו.‬
‫זה בגללו,‬
‫נכון?‬
‫אני מכיר טוב אנשים כמוהו.‬
‫גדלתי עם מישהו כזה.‬
‫אם הייתה לי מישהי טובה כמוך,‬ ‫הייתי סוגד לה. אני נשבע באלוהים.‬
‫אני לא יכול לחכות לספר לך את האמת‬
‫על ה…‬
‫הבעיות שהיו לי עם שלבי בקולומביה.‬
‫תראה, זה סיפור מסובך, אבל,‬
‫בסופו של דבר,‬
‫נידו אותי,‬ ‫כי דיווחתי על התנהגות בלתי הולמת.‬
‫זו הייתה התנהגות מינית בלתי הולמת.‬
‫תראה, אני מוכן להקשיב, כי אכפת לי ממך,‬
‫אבל זיוף,‬
‫לא משנה מאיזו סיבה,‬
‫הוא פשע.‬
‫אני לא רוצה שהפגישה שלנו תתבסס‬ ‫על תואנות שווא.‬
‫אני לא אוכל להסתיר את זה לנצח.‬
‫אני מבין את זה,‬ ‫ותראה, אני מבין שניצבת בפניך דילמה, פלויד…‬
‫אז…‬
‫אז מחר, אני מתכוון לפנות עם זה‬ ‫למחלקת משאבי אנוש.‬
‫ושנינו יודעים לאן זה יוביל.‬
‫הם לא יסכימו שנמשיך להעסיק אותך.‬
‫אתה בסדר, ג'ורג'?‬
‫אל תדאג.‬
‫בסוף גם זה יעבור.‬
‫כן.‬
‫אני מבטיח לך שתשרוד את זה.‬
‫היי, קאל.‬ ‫-היי.‬
‫הזמנתי טייק אווי.‬
‫אני כבר חוזר.‬
‫סלחי לי. סליחה, פשוט תהיתי…‬
‫איפה קנית את הצעיף הזה?‬
‫אה, אממ…‬
‫קיבלתי אותו במתנה.‬
‫אה.‬
‫בבקשה, 6.57.‬
‫תודה. תחזיר לי רק שני דולר בבקשה.‬
‫אתה גם עובד עד מאוחר, ג'ורג'?‬
‫אלוהים ישמור.‬
‫תראה…‬
‫אתה ספוג במים.‬
‫מה לעזאזל, ג'סטין?‬
‫עכשיו את עוקבת אחריי באופן רשמי?‬
‫באופן רשמי? לא.‬
‫אז למה פתאום את צצה בכל מקום שאני נמצא בו?‬
‫כי קתרין מאוד חשובה לי.‬
‫כן, בהחלט הבהרת את זה.‬
‫אין לי מושג מה אני אמורה להבין מזה.‬
‫נראה לי שדווקא יש לך.‬
‫תגיד, ג'ורג',‬
‫מה אימא שלך חשבה‬ ‫על הצעיף שהכנתי לה?‬
‫אה, היא…‬
‫היא לא ממש אהבה אותו, למען האמת. היא…‬
‫היא אמרה שהוא נראה זול.‬
‫אז בגלל זה הוא הגיע לצוואר של מישהי אחרת.‬
‫לכי להזדיין.‬
‫ואתה רוצה להסביר לי מה קרה במטרופוליטן?‬
‫אם יש לך משהו להגיד לי, ג'סטין,‬ ‫פשוט תגידי.‬
‫אני עוד אגיד.‬
‫הממשלה אמרה היום שאין סיכוי שהיא תסכים‬ ‫לדרישות החדשות עבור שחרורם של בני הערובה.‬
‫לאחר מכן היא האשימה את האיראנים‬ ‫בכך שהם לא מטפלים בבני הערובה כראוי.‬
‫ממשלתו של קרטר הגבירה היום את הלחץ‬ ‫על הממשלה האיראנית‬
‫בכך שהאשימה את בני הערובה…‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫חתיכת פסיכופת!‬
‫מה קרה לבגדים שלך?‬
‫הקאתי עליהם.‬
‫אנחנו צריכים לדבר.‬
‫לא הלילה.‬
‫למה לא בדיוק?‬
‫לא שמעת מה אמרתי? אמרתי שהקאתי.‬
‫אז תישן פה למטה, אני לא רוצה להידבק ממך.‬
‫אם אתה באמת פה,‬
‫תן לי סימן.‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫מה קרה לעזא…‬
‫תבקשי מהחבר שלך לתקן את החלון בבוקר.‬
‫קול.‬
‫היי, זה ג'ורג' קלייר.‬
‫יש לי מקרה חירום הבוקר.‬
‫תהיתי אם תוכל להגיע לפה קצת יותר מוקדם.‬
‫אפשר לעזור לך?‬
‫אני צריך את התרופה הזאת בזריזות.‬
‫זה בשביל ביעותי הלילה של הבת שלי.‬
‫הם אומרים שיכול להיות שהיא לא תתעורר.‬
‫הרופא אף פעם לא פגש את ג'סטין.‬
‫הוא לא יודע עד כמה היא חזקה, בראם.‬
‫…מחלקת החקלאות. ההכרזה הרשמית תגיע מחר.‬
‫ובנושא אחר, המשטרה זיהתה כי הגופה שנמשתה‬ ‫אתמול בלילה מנהר ההדסון‬
‫היא גופתו של מרצה בן 68 מסגינו‬ ‫בשם פלויד דבירס,‬
‫חבר קבוע בקהילת השיט של הדסון.‬
‫מה?‬
‫כן, כנראה שהוא יצא להפליג אתמול ו…‬
‫הם משערים שהוא סבל מהתקף לב ונפל למים.‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫כן.‬
‫אני יודע שנהייתם מאוד קרובים‬ ‫תוך זמן מאוד קצר,‬
‫אז אני אעדכן אותך בקשר לטקס שייערך לזכרו.‬
‫כן.‬
‫ו… אנחנו נצטרך יו"ר זמני.‬
‫השם שלך עלה,‬
‫אם אתה מסכים.‬
‫אוי, אלוהים. אממ…‬
‫כן.‬
‫כל מה שהמחלקה צריכה.‬
‫יש לי חדשות מאוד עצובות.‬
‫חלקכם אולי כבר שמעתם.‬
‫רגע. למה זה על המסך?‬
‫לא בחרתי את השקופית הזאת.‬
‫מה זה?‬
‫מי עשה את זה?‬
‫זה אמור להיות מצחיק?‬
‫מי עשה את זה?‬
‫מי לעזאזל אחראי לזה?!‬
‫טוב, על הזין שלי.‬
‫חזרת הביתה מוקדם.‬
‫ביטלת את השיעור שלך?‬
‫קרה משהו, קת?‬
‫למה?‬
‫כי…‬
‫שוב לא שתית את שייק החלבונים שלך.‬
‫תודה.‬
‫איפה קול?‬
‫הוא היה צריך ללכת,‬ ‫כי ביקשת שהוא יגיע כל כך מוקדם היום.‬
‫אה, נכון.‬
‫טוב, יופי. נוכל…‬
‫נוכל לשבת ולדבר, כמו שכל כך רצית.‬
‫לא נראה לי. לא הלילה.‬
‫למה לא הלילה? אמרת שזה מאוד חשוב.‬
‫אני כבר לא חושבת שזה חשוב.‬
‫מה עשית למעלה?‬ ‫-השכבתי את פראני לישון.‬
‫מה? אני לא יכול לתת לה נשיקת לילה טוב?‬
‫כן, היא הייתה מאוד עייפה, ג'ורג'.‬
‫אני חושב שאני אלך לנשק אותה בכל אופן.‬
‫לא, היא ישנה עמוק. ג'ורג', לא. היא…‬
‫ג'ורג'.‬
‫למה היא לבושה?‬
‫אמרתי לך. היא הייתה עייפה.‬
‫את יודעת, אמורה להיות קרה היום בלילה.‬
‫זה זמן גרוע לצאת לנסיעה.‬
‫היי, לאן את הולכת? היי!‬
‫אלוהים אדירים!‬ ‫-רדי למטה.‬
‫עוף ממני!‬
‫היי, קתרין!‬
‫מה את עושה? מה לעזאזל קורה פה?‬
‫עזוב אותי, ג'ורג'!‬
‫לאן נראה לך שאת הולכת?‬
‫עם הבת הארורה שלי!‬
‫הביתה!‬ ‫-זה הבית שלך, לעזאזל!‬
‫שום מקום שאתה נמצא בו הוא לא בית!‬
‫לעזאזל!‬
‫אני יודעת על פלויד!‬
‫הבגדים שלך היו ספוגים במים‬ ‫באותו לילה! וג'סטין?‬
‫שנאת אותה. אני יודעת שהיית מעורב בזה.‬ ‫אני מרגישה את זה.‬
‫ומה עם בן הדוד הזה שגנבת לו את הזהות?‬
‫באמת איבדת את דעתך, את יודעת את זה?‬
‫השתגעת לחלוטין!‬
‫לא, התפכחתי,‬
‫וזה יקרה גם לפראני‬ ‫כשהיא תגלה את האמת על אבא שלה.‬
‫את רוצה ללכת? לכי אם את רוצה.‬
‫לכי. קומי.‬
‫תשאירי את הבת שלך עם המפלצת הזאת שיצרת‬ ‫במוח הפרנואידי שלך שסובל מתת-תזונה.‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫לא!‬
‫הצילו!‬
‫שמישהו יעזור לנו!‬
‫פראני!‬
‫אלה, תעזרי לי.‬
‫גורל.‬
‫קתרין.‬
‫לאורך מסלולו של הגורל,‬
‫אני יכולה לאסוף אבנים חדות,‬
‫כדי שלא תחושי בכאבן.‬
‫אוי, אלוהים, פראני!‬
‫איפה הוא החביא אותך?‬
‫אבל רצונו החופשי של אדם…‬
‫הוא שלו בלבד.‬
‫המהות שלנו… מאוחדת.‬
‫חמודה?‬
‫הייתי מקריבה שוב את חיי‬
‫לו יכולתי לעצור את זה.‬
‫חמודה.‬
‫איפה…‬
‫רק דעי לך, קתרין.‬
‫כפי שהיא עזרה לי,‬
‫אני אעזור לך.‬
‫לא.‬
‫מספיק עם זה.‬
‫ג'ורג'.‬
‫שחרר את עצמך.‬
‫מי שחובר לרשע‬
‫לעולם לא מנצח.‬
‫שוב!‬
‫גברת קלייר?‬
‫- קול -‬
‫קול, אשתי חולה, אז אל תפריע לה.‬
‫פראני צריכה לישון שנת צוהריים כרגיל.‬ ‫הבקבוק שלה מוכן במקרר.‬
‫תוודא שהיא שותה ממנו.‬
‫ברגע שהיא תירדם, אתה יכול ללכת.‬
‫ביי, גברת קלייר.‬
‫תרגישי טוב.‬
‫בית משפחת לוטון.‬
‫הלו, טרוויס?‬
‫זה סם פראט.‬ ‫-היי, סם. הכול בסדר?‬
‫האמת היא שיש לנו בעיה קטנה.‬
‫השכן שלי נמצא פה, המרצה מהקולג'.‬
‫מסתבר שמשהו קרה לאשתו.‬
‫זה…‬
‫זה הגרזן שלך, ג'ורג'?‬
‫קתרין קלייר בת ה-29 נמצאה בביתה, פה‬ ‫בצ'וסן שבניו יורק, לאחר שנרצחה באכזריות.‬
‫בעלה, מרצה בסגינו, מצא אותה…‬
‫ויליס.‬
‫אדי.‬
‫שמעת.‬
‫הייתי צריכה לעשות משהו.‬ ‫-טוב.‬
‫הינה זה בא.‬
‫תודה.‬ ‫-טוב, הינה זה.‬
‫מה תחושת הבטן שלך?‬
‫אין ספק שהוא נראה שבור.‬
‫שוד שהשתבש? באמת?‬
‫אימתנו את האליבי שלו.‬
‫בקולג' אומרים שהוא באמת לימד כל היום.‬
‫שאשחרר אותו ללילה? ההורים שלו בחוץ.‬
‫תעשה את זה. אני צריך לדבר עם עוד מישהו.‬
‫בוא.‬
‫הם לא יכולים להכריח אותנו לחזור מחר.‬
‫אתה לא מדבר עם אף אחד‬ ‫עד שנשכור עורך דין פלילי.‬
‫ממנהטן.‬
‫דבר ראשון על הבוקר,‬ ‫אנחנו עוזבים את החור הזה ונוסעים לקונטיקט.‬
‫ראית אותו מכה אותה פעם?‬
‫מאיים עליה?‬
‫לא, אני אף פעם…‬
‫היא פשוט אמרה לי שהיא שונאת אותו.‬
‫הרבה נשים שונאות את הבעלים שלהן.‬
‫הרבה בעלים שונאים את הנשים שלהם.‬ ‫זה לא אומר שהם היו תוקעים להן גרזן בבטן.‬
‫אתה יודע אם יש סיכוי שהוא בגד בה?‬
‫או שאולי היא בגדה בו?‬ ‫-אני רק יודע שהוא עשה את זה לעזאזל, טוב?‬
‫אני אומר לך שהוא עשה את זה.‬ ‫אתה מוכרח להאמין לי, טוב?‬
‫לא אמרתי שאני לא, אבל אתה לא נותן לי כלום.‬
‫לעזאזל עם זה!‬
‫אז האליבי שלו אמין?‬
‫הוא היה בעבודה כל היום.‬
‫הוא לקח את מחלקת האומנות לבר,‬
‫ואפילו הזמין שמרטף.‬
‫אבל אמרת שיכול להיות שהוא עשה את זה קודם.‬ ‫הפתולוג אישר את זה.‬
‫יכול להיות. קשה להוכיח את זה.‬
‫טביעות אצבעות?‬
‫יש טביעות אצבעות?‬
‫בכל מקום. הוא גר שם.‬
‫נחשי איזה עוד טביעות היו על הגרזן.‬
‫של אדי וייל.‬
‫לא.‬
‫זה לא אדי.‬ ‫לילד הזה יש את הנפש של האימא המסכנה שלו.‬
‫טרוויס, כל כך ברור שג'ורג' קלייר עשה‬ ‫את זה. אתה חייב לעצור אותו.‬
‫אני יודע.‬
‫אבל אני צריך שעוד מישהו יחבר בין הנקודות.‬
‫זה עלול לקחת זמן.‬
‫איפה הצדק למען הנשים שגרו בבית הזה?‬
‫מלאך שומר.‬ ‫-תתעוררי.‬
‫הטוב תמיד מנצח.‬
‫אם לא בעולם הזה, אז בעולם הבא.‬
‫פראני! שמישהו יעזור לנו!‬
‫ג'סטין, הגיע הזמן.‬
‫ג'ורג'?‬
‫היה לך טלפון בזמן שישנת.‬
‫עוד עיתונאי?‬
‫לא.‬
‫מישהי שטענה שהיא חברה שלך מפעם.‬
‫היא השאירה הודעה. מאוד מסתורית.‬
‫היא אמרה מה שמה?‬
‫כן.‬
‫סוקולוב. ג'סטין סוקולוב.‬
‫אני פשוט…‬
‫- היי, ג'ורג', זוכר אותי? -‬
‫- אני זוכרת הכול. ג'סטין סוקולוב -‬
‫הם גרמו לזה לקרות.‬
‫זו אשמתם.‬
‫הם תמיד ניסו למנוע ממך להצליח.‬
‫אנשים מקנאים בך.‬
‫לא מכירים בגדולה שלך.‬
‫סמוך על הדחפים שלך.‬
‫לך.‬
‫היי!‬
‫אני לא יכול לתת לך להפליג.‬
‫התשלומים עבור הסירה הזאת בפיגור.‬ ‫-אני יוצא רק לרגע.‬
‫לא, אני לא יכול לאפשר לך.‬
‫אני מאוד אודה לך, אדוני.‬
‫אתה יכול לעזור לי?‬
‫- "האופק האבוד" -‬
‫טרוויס.‬ ‫-אחר צוהריים טובים.‬
‫את מוכנה שנדבר?‬ ‫-כן.‬
‫שערי הגיהינום נראים רק לעיניהם של אלה‬ ‫שעומדים להיכנס אליו.‬
‫הרשעים, גם נענשים על ידי רשע.‬
‫ארור.‬
‫עולם הרוחות אינו גן עדן או גיהינום.‬
‫אנחנו ניצבות בין השניים.‬
‫איבדנו את ילדינו.‬
‫בגללך,‬
‫רוחותינו מאוחדות.‬
‫בגללך,‬
‫כוחותינו גדלים‬
‫מטיפות זעירות‬
‫לים אין-סופי.‬
‫תרגום כתוביות: דנה עומר‬