NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
НОВИЙ ОРЛЕАН
Знаю, що ви думаєте. Як вона клюнула на такого, як я?
-Нас постійно це питають. -Ми довго дружили.
Я був у неї закоханий.
Та суспільство вважало, що високій дівчині не пасує зустрічатися з низьким хлопцем.
І не кажи. З мене постійно глузували через мій зріст.
-Як там нагорі погода? -Особливо моя мучителька Кіммі.
Гарні спортивки, єті.
Як прокляття якесь.
Тоді з’явився учень за обміном зі Швеції, на ім’я Стіґ…
Який жив у моїй сім’ї.
-Він був ще вищим за мене. -Вони зустрічалися, та він грався з нею.
Так, грався. А ще він принизив мене перед усім класом.
Вона таємно в мене закохана.
Що?
Не хвилюйтеся, я за неї вступився…
Вона крутіша за всіх вас, разом узятих.
Я прийняв удар у лице. Нічого такого. Це таки було щось.
Так, було. Тобто…
Це він надихнув мене постояти за себе
наймилішим подарунком.
Після цього я прийняла свій зріст.
А бал став для мене важливою подією.
Привіт, я Джоді.
Ви можете знати мене як Амазонку чи Гігантку Джоді.
Мій зріст робить мене мною,
а я собі подобаюся.
Моя найкраща подруга Фаріда та сестра Гарпер мене підтримували.
І тоді вона зрозуміла…
Що весь цей час я мала би бути з ним.
Цілком виправдано, адже я все життя
носив ящик з-під молока, чекаючи шансу її поцілувати.
Це врешті сталося десь три місяці тому.
Відтоді наше життя - кайф.
Чи леді хотіла би…
Спина!
На жаль, ящик більше не з нами.
Тому я купую йому рюкзак на наш тримісячний ювілей.
Ти точно не проти нахилятися для поцілунку?
Точно.
-Вибачте, ми заговорилися. -Нагадайте, що ви питали?
Що вам сьогодні потрібно?
-Рюкзак. -Так, оцей.
Тобі цей подобається?
-Ага. -Добре.
-Привіт. -Приніс тобі смузі.
-Дякую. -На здоров’я.
-Джоді! Здоров! -Майкі! Привіт!
-Привіт… -Зараз.
-Я допоможу. Тримай. -Дякую.
Сьюзі!
Де ти взяла цю кофту?
Фаріда Маркс. Запам’ятай ім’я.
-Думав, вона про мою. -Гарна.
-Можна якось пригостити тебе кавою? -Гей. Її хлопець. Тут.
Не знав. Щойно сюди перебрався.
Забирайся геть.
Я ще не виступала перед класом.
Просто вийди й постарайся. Навіть якщо облажаєшся - нестрашно.
Джоді! Повішали!
ПРОБА НА ВЕСНЯНИЙ МЮЗИКЛ «ПРОЩАВАЙ, ПТАШКО» - ЗАПИС
Знаменний момент.
Народ.
Знаю, ти просила не надавати цьому великого значення…
-Але ми не послухали. -Це всього лише проба.
Про яку ти мріяла із середньої школи. Це треба відсвяткувати.
Гей.
А це - ні.
-Привіт. -Ого. Що ми святкуємо?
Ми нічого не святкуємо, бо ми більше не друзі.
Іди собі, IKEA.
Ми святкуємо те, що я записалася отам на пробу.
«Прощавай, пташко»? Ого.
Мій другий улюблений мюзикл! Після «Хлопці й лялечки».
Знаєш, який третій?
О боже. Мені начхати.
Ясно.
Що ж.
До зустрічі.
Торкнемося кулаками?
Потиснемо руки?
Побачимося вдома.
І він хоче дружити, після того як мучив тебе
своїми хворими іграми розуму.
Як ти могла пробачити йому після всього?
Він уже на раз вибачився. Можете дати йому шанс?
-Ні. -Ні. Він негідник.
-За Джоді. -За Джоді.
За мене.
Яблучний сидр, класика.
Привіт.
Я Томмі.
Знаю.
Бачила тебе торік у «Лаку для волосся». Ти був неймовірний.
-Дякую. -Прекрасно вийшло.
До речі, я Джоді.
Знаю.
Я теж фанат твоєї роботи.
Моєї роботи?
Ага.
«Тож можете й далі обзивати мене,
кепкувати з мене, питати,
як там нагорі погода. Бо погода тут нагорі доволі непогана».
-Ага. -Це з твоєї промови на балі.
Ти її пам’ятаєш.
Пам’ятаю. Кожне слово.
Як?
Скажемо так: ти дуже добре запам’ятовуєшся.
-Гей. Дивися, куди йдеш. -Перепрошую.
Господи.
Ти в нормі?
Так. Просто трохи нервую.
Я чула, як ти співаєш. Тобі нема чого нервувати.
У тебе все вийде.
Дякую.
Що ти тут робиш?
Прийшла на пробу. Як і ти.
Меделін уже кілька разів брала мене на головні ролі,
тож це радше формальність, а не проба.
Джоді Креймен.
Твоя черга.
Ти впораєшся.
-Дякую. -Спробуй розслабитися…
У тебе жодного шансу.
Скучив за мною, Стіґґі?
Кіммі.
Один хлопець
Так
І має
Бути
То ти ніколи раніше не виступала на сцені?
Ніколи.
А як же твоя промова на балі випускників?
Я б не назвала це виступом.
Але ти була на сцені перед величезною юрбою,
виголошувала імпровізований монолог. Хіба це не виступ?
Мабуть, виступ.
Що б ти сказала тим, хто не вважає високий зріст реальною проблемою?
Перепрошую?
Невиліковна хвороба, бездомність,
пошук наступного шматка їжі…
Ось реальні проблеми.
У тебе ж стільки можливостей.
На що тобі скаржитися?
Я не кажу, що бути високою гірше за те все.
Іноді може так здаватися, але я знаю, що це не так.
Та від цього все те паскудство, яке я терпіла кожного дня свого життя,
не є менш реальним.
Я завжди мріяла виступати,
але дотепер я не думала, що зможу.
Добре.
Дякую, що прийшла.
Секундочку, Гарпер.
-Тобі дали роботу? -Угу.
Справжню?
За яку платять?
Так. Із соцпакетом, місцем для паркування
і 401 000 доларів.
Ні, думаю, це пенсійний план 401 (k).
-Згодна не погодитися. -Зазвичай…
Чекай. Що за робота?
Зустрічайте
співведучу
найновішого закулісного розважального шоу
в програмі про конкурси краси.
Є така програма? На якому каналі?
Як тобі не соромно? Ти що.
Вітаю.
Дякую. До речі, робота в Ел-Ей.
У Луїзіані?
-Ти переїдеш у Каліфорнію? -Лос-Анджелес?
-Вибачте, вирішила вивалити все одразу. -Кожна її фраза як ляпас по обличчю.
-Хочу ще одну дитину. -Я дуже фертильна.
Це мій шанс довести собі
й усім, що я можу запропонувати світу не лише…
Так.
Що маю не лише блискуче волосся та бездоганну шкіру.
-Що мене слід сприймати серйозно. -Так, слід.
Саме тому я хочу…
О боже, я отримала головну роль.
Що?
Вибач, не хотіла тебе перебивати.
Нічого, я договорила. Яку роль?
У весняному мюзиклі. Мені щойно написала режисерка.
Я гратиму Кім у «Прощавай, пташко».
-Що? -Що?
Погляньте на моїх дівчат. Обох чекає успіх.
Мушу написати Данку.
Точно.
Тату, ти пишеш моєму хлопцю?
Сім-вісім разів на день, не більше.
-Це незвично. -Дивно.
Влаштуємо вечірку в день прем’єри.
Ні, жодних вечірок.
Так, буде вечірка.
-Вечірка! -Ні.
Ох.
Як тобі надувні штуки?
-Ні. -Тема, пташки.
-Ви сказали 12, так? Тримайте. -Дякую.
І…
Дякую.
А ще пригощаю цю чудову пару.
З топінгами.
-Як мило. -Без проблем.
-У нас знаменний вечір. Святкуємо. -Ага.
Тому балуєш себе двома кульками?
Мій девіз: що вище, то краще.
До речі, про «вище». Який у неї зріст? 188 см? 190 см?
-Грубо. -Ні.
Ні, грубо.
-Перепрошую, сер. Ніяких топінгів для вас. -Та ні, усе нормально. Дякуємо.
З топінгами.
Нічого страшного.
-Справді? -Так.
Три місяці тому це б тебе дуже зачепило.
Мабуть.
А ще три місяці тому ти ледь могла говорити перед публікою.
А тепер ти збираєшся виступати перед цілою школою.
Ага.
Ти будеш зіркою вистави,
цей вечір змінить твоє життя.
Так.
Але дякую, що вірив у мене,
навіть коли я не вірила.
Ти всіх порвеш.
Дякую.
Будьмо.
Ти не заслуговуєш на цю роль.
Тобі пощастило.
Нарешті твоя мрія здійснилася.
Ти справді думаєш, що впораєшся?
Голос з’явився у твоїй голові…
ПОЖЕРТВУВАННЯ
…коли ти вчора чистила зуби,
і тепер ніяк не зникне?
Ага.
Раніше ти його чула?
Завжди був якийсь голос, але далеко не такий.
Цей голос, він…
Гучніший? Жорстокіший?
Змушує тебе повірити в найбільші страхи?
Так!
Що?
Я боялася, що це станеться.
Молилася, щоб не сталося. Треба було молитися старанніше.
Ти про що?
Цей голос!
Негативний голос у твоїй голові, який стверджує, що ти ошуканка,
що всі чудові речі у твоєму житті відбуваються
не тому, що ти талановита чи розумна, а тому, що тобі пощастило.
Чому це сталося саме зараз?
Бо тепер ти на видноті,
ризикуєш зазнати поразки й приниження.
І що на більшій ти видноті,
то гучнішим стає голос.
Як мені його вимкнути?
Ніяк.
Це частина життя, яка ніколи не зникне.
Як «Maroon 5».
-Алергія. -То ти теж чуєш цей голос?
Ні.
Але я була на 37 конкурсах краси.
І щоразу бачила когось, кого цей голос розривав настільки,
що їм було важко вийти на сцену.
Думаєш, це може спіткати й мене?
Думаю, що ніхто не терзає тебе більше, ніж ти сама себе у своїй голові.
Ти маєш контролювати цей голос.
Інакше він зрештою може почати контролювати тебе.
Ясно.
Ви дали Джоді головну роль, а мене зробили її дублеркою?
У театрі треба ризикувати.
Я дала роль Джоді, бо в неї є потрібна свіжість і автентичність.
На репетиціях я маю просто сидіти й дивитися?
Немає маленьких ролей, Кіммі, лише маленькі актори.
Приємно знати.
Бо що-що, а Джоді точно не маленька акторка.
Мені шкода, Кіммі.
Це ще не кінець. Я лише розігріваюся.
Боюся спитати.
Нам просто треба так принизити Джоді на першій репетиції,
щоб вона пішла сама.
Наприклад, ти підсиплеш снодійне в смузі, яке їй готує Данклмен, і вона вирубається.
А ти дивився кіно «Керрі»?
На неї зі стелі впало відро свинячих нутрощів.
Прощавай, Джоді.
Не знаю, де взяти свинячі нутрощі.
То заґуґли. Що?
Коли я роблю за тебе брудну роботу, почуваюся трохи…
брудним.
Чого це ти?
Відколи ми втратили Ліз,
я весь час думаю, яке ж крихке життя.
Вона не померла. Її мамі дали нову роботу в Сіетлі.
Усе ж одного дня твоя найкраща подруга тут,
а наступного - її нема.
Не знаю, що тобі сказати. Я така.
Якщо ти не підтримаєш мене, коли це найбільш потрібно,
тоді, можливо, ця дружба себе вичерпала.
Можливо.
Чекай, що?
Може, мені треба розібратися, хто я,
якщо не твій поплічник, яким завжди тільки й був.
Щасти тобі. Не забувай про хороші часи.
Це ти не забувай про хороші часи!
-Як тобі цей колір? -Дуже красивий. Я фоткаю все.
-Не певен, що мені подобається. -Ні? Думаю, тобі личить.
Чуєш, Фарідо.
-Це в моєму стилі? -Не знаю, Стіґу.
Що у твоєму стилі?
Вибач, але як ти могла запросити Стіґа сьогодні з нами?
Йому не дали ролі у виставі.
Він був пригнічений, і йому ні з ким тусуватися, тож…
Звучить, як його проблема, а не моя.
Якщо я можу дати йому другий шанс,
то ти можеш дати й перший.
Ти ж ніколи йому його не давав.
-Ага, після цього дзвінка. -Класна кофта.
Дякую.
Де ти її взяла?
Власне, її придумала моя найкраща подруга Фаріда.
-Привіт. -Так, і вона неймовірна.
Знає три «Ф», як свої п’ять пальців.
Ти знаєш про три «Ф»?
Форма, фігура, функція. Легко.
Замість спілкування дивлюся «Queer Eye».
Можеш принести мені таких кілька?
На продаж?
-Ага. -У мене є ще багато.
-Дуже. -Куди крутіших.
Значно крутіших.
Тоді, мабуть, неси і їх.
Принесу.
Це було неймовірно. Я так тобою пишаюся.
Я так пишаюся нами. Поглянь на нас, ми рулимо.
-Дивовижно. -Утілюються наші мрії.
-Клас. -Ура! Дай п’ять!
Чотири? Ще менше?
Тільки через ті твої гарні слова про мене.
Я тобі дещо приніс на першу репетицію.
Тримай три пляшки води.
-Поклади їх де-небудь. -Дякую.
Чай для горла та чайник, щоб нагріти воду на чай.
Інакше ти питимеш просту воду.
Льодяники, тримай і їх.
Це ще не все.
Перекус, бо ти любиш перекусити. І наостанок,
купив тобі камертон-дудку для співу.
І собі теж, бо вони класні.
Це точно.
Дуже гарно.
Дякую. Ідеальні подарунки.
Просто хочу, щоб твоя перша репетиція пройшла вдало, а я буду
чекати, доки ти звільнишся.
Певно, у тебе є кращі справи, ніж сидіти й чекати на мене.
Так, є.
Маю погодувати свою рибку.
У тебе немає рибки.
Маю купити рибку й погодувати її.
-Добре. -Точно.
Піду.
Щасливо!
Дякую.
-Привіт. -Привіт.
-Добре. -Це тобі зовсім не по зубах.
І вони всі це знають.
Головну роль має грати Кіммі.
-Кіммі. -І ти це знаєш.
Ой, вибач.
-Привіт, Кім. Ось ми й зустрілися знову. -Власне, я Джоді.
Але ти граєш Кім, а я - Конрада.
-А, точно. -Дай я тобі допоможу.
-Дякую. -Божечки.
-У мене багато всього. -Ага. Багато.
Так.
-Ти вже бачила розклад репетицій? -Ще ні.
Дуже напружений. Наступного місяця ми практично не розлучатимемося.
Моє обличчя встигне тобі обриднути, вибач.
Ні, це тобі обридне моє обличчя.
Це неможливо.
Серйозно, одного дня ти глянеш на мене й такий…
Я дуже нервую. Вибач, не знаю, чи це помітно, але я…
-Це нічого. -Так, добре.
Просто високі люди не славляться своєю координацією.
У тебе вийде.
Бувай.
О боже.
Джоді, у тебе перша репліка.
-Ой, певно, я щось не зрозуміла. Вибачте. -Ага, як і решту своїх реплік.
Спробуймо ще раз. Поїхали.
Вибачте.
Ти робиш ще гірше!
Усе гаразд. Дивись.
Вибач.
Перший тиждень завжди найважчий.
Особливо, коли ти збоку й намагаєшся мене вивести.
-Ти завжди можеш піти. -Чому б я ішла?
Бо, коли прийде час
вийти на сцену перед повним залом,
де тебе засліпить світло, а піт стікатиме обличчям,
ти ж знаєш, що занімієш.
Не заніміє. Вона чудово впорається.
Як скажеш. Ви обоє з одного тіста.
Гей, не знаю, чому ти за мене заступився, але… дякую.
Нема за що.
Слухай,
ти колись думаєш про той наш поцілунок?
Ні.
Ясно. Я теж.
Щодня.
То я…
О ні.
Спаржа! Так, ну ж бо. Ой лишенько.
Будь ласка.
О ні!
Давай же!
О ні! Згоріла індичка, фарширована качкою, що фарширована куркою?
-Це турдакен, тату. Так, він зіпсований. -Я казав запікати курку.
-Ти підлетів заблизько до сонця. -Хотів ризикнути.
Що тут горить?
Вечеря для Джоді, яка прийде за годину.
-З якої нагоди? -Тримісячний ювілей.
Це так довго у твоєму віці, а вечір перетворюється на повний турдак.
-Це має мені допомогти? Хоч якось? -Вибач.
Що таке?
Вас зрозумів, Данкерзе Старший.
Розберіться. І не підставте мене перед мамою.
Що ти робиш?
Маємо менше години, щоб щось приготувати. Небагато.
Допоможи мені й покриши цибулю.
Цибулю? Влаштовуєш диверсію?
Її ще треба карамелізувати. Тож до роботи.
Ми місяцями не говорили, а ти мені помагаєш?
Ти хочеш уразити дівчину чи розводити тут теревені?
Так, шеф-кухарю. Перепрошую.
На першу страву Данкерз приготував брускети
зі смаженими помідорами, карамелізованою цибулею,
які, якщо дозволите, чудово пасують до холодного чаю.
Хай вам смакує.
А я піду гляну, як там паста.
-Чао. -Що це було?
Він запропонував, я не зміг відмовити.
Залиши йому гарні чайові.
-Я думав, ти платиш. -Я плачу?
-Тату, що ти робиш? -Ти такий молодець.
Ага, а тепер іди собі. Отак. Дякую, тату.
-Так. -Я не знаю.
-Перш ніж почнемо їсти, хочу сказати тост. -Добре.
Просто хочу сказати, який я щасливий
сидіти тут сьогодні з тобою.
Те, як ти долаєш свої страхи
та йдеш за своєю великою мрією виступати перед людьми,
справді надихає.
Ти ж знаєш, що ця мрія ніколи не збудеться.
Коли ти провалишся, він скаже: «Прощавай, Джоді».
Насолоджуйся сьогоднішнім вечором, бо чотиримісячного ювілею не буде.
Джоді?
Так.
Усе добре? Ти щось призадумалася.
-Вибач. -Нічого.
Просто витаю думками деінде.
У мене такий стрес через шоу, але я дуже чекала на цей вечір.
Не переживай, я все розумію.
Слухай, якщо тобі зараз треба репетирувати чи вчити слова,
не знаю твоєї процедури…
-Ні, я не… -Що б це не було.
Я не піду посеред вечері на нашому ювілеї, ясно?
Але якби тобі треба було, я б зрозумів.
Чому мені так пощастило?
Ти неймовірний.
-Дякую. -Так.
-Звісно. -Добре.
Що? Чекай…
Ти таки йдеш?
Ти ж щойно сказав, що був би не проти.
Ну, так.
-То ти проти? -Трохи.
Тоді не треба було цього казати.
Я ж не думав, що ти підеш.
Паста «Прімавера»!
Добре. Я залишуся.
-Не треба робити мені послугу. -Що це означає?
Пармезану? Ні?
Ні.
Ясно.
Джоді, ти тепер у школі наче міс Популярність.
Щоразу, коли ми йдемо коридором, тільки й чути: «Джоді!», «Майкі!»,
«Можна якось пригостити тебе кавою?».
Нащо зірці весняного мюзиклу тепер приділяти час малому старому Данку?
-Я тебе обтяжую? Бо так здається. -Ні.
Я не знала, що тобі так здається.
Знаєш, скільки свічок я запалив? Для мене це важливо.
Власне, у мене пропав апетит, тож…
я піду.
Та ну.
-Спакувати тобі щось із собою? -Ні. Дякую, Стіґу.
Сфоткаю ще раз зі спалахом, який ти в мене красунчик.
Ти маєш піти й поговорити з ним зараз же.
Але ж це він сказав, що мені можна піти.
Ні, Джоді. Він просто був ввічливий.
Це ж ви двоє завжди кажете мені стояти за себе.
-Чому я маю робити перший крок? -Нема нічого страшного в першому кроці.
-Власне, є. -Ага.
Ви підслуховували?
Якщо ти зробиш перший крок, усі козирі будуть у руках Данклмена.
Знаю, що для вас любов - це про спілкування та компроміс.
-Але це не так. -Ні.
Стосунки - це про владу.
-Хто її має, а хто - ні. -Атож.
Краще хай Данклмен постраждає, а ти зосередься на виставі.
Згадав, що нам потрібно 27 квитків на прем’єру.
-Ні, зажди, 28. Ще д-р Сіґер. -Точно.
Ви запросили мого педіатра?
Так, я пишу Данклмену та запросив твого педіатра.
Не вбивай мене.
Д-р Сіґер, певно, побачив мене в тоці.
-Тіктоці. -А.
Я робила так. Але я рекламувала твоє шоу.
Ти є в тіктоці?
-Ти не стежиш за мною? -Джоді, зосередься!
То що ти зробиш?
ШКОЛА РУБІ БРИДЖЕС
Не хвилюйся, вони продадуться.
-Я не хвилююся. -Минув усього тиждень.
Тому я і не хвилююся.
-І ти не хвилюйся. -Нічого не можу вдіяти. Така вже я.
Так, ми знайомі.
Ти гарна, як завжди, Кім.
Ти дуже люб’язний, Конраде.
Хто це був?
Мій напарник.
Конрад?
Ні. Томмі. Конрад - ім’я його персонажа.
Томмі вважає тебе красунею.
Ні. Це його персонаж казав моїй персонажці, Кім.
А це Фаріда каже Джоді, що Томмі вважає тебе красунею.
Поясни, чому ти не зробиш першого кроку.
Бо я бігав за цією дівчиною все життя.
Як не поступлюся, можу вийти переможцем.
У таких сварках ніхто не виграє.
-Це Америка. Завжди хтось виграє. -А хтось програє.
Ось де мій чувак!
Отже, знаю, днями ми трохи погарячкували
й обоє наговорили зайвого.
Може, просто забудемо про це?
Щоб підсолодити угоду, обіцяю відчепитися від Гігантки Джоді.
Знаєш, чому я теж записався?
Бо побачив, як ти засмутилася, коли не отримала ту роль.
І знав, що дружнє плече на репетиціях допоможе тобі це пережити.
Коли ти хоч раз підставила комусь своє плече?
Ти що, хочеш конкретних дат?
Щоб ми знову дружили, маю знати, що ти змінилася.
А ти цього не хочеш.
Але я вірю, що в тебе добре серце.
Тож сподіваюся, що ти передумаєш.
Чекай, ти залишиш мене обідати саму?
На якомусь рівні ми всі обідаємо самі.
-Зараз буде дуже незручно. -Чого?
Я погано витримую явну напругу.
Прошу, зберігай спокій.
-Вибач. М-р Спокій заступає на службу. -Ох, Стіґу.
Зробіть хтось перший крок.
Чуваче, я ж вигравав.
Мені нічого йому сказати.
-Тобі нічого мені сказати? -Ні.
Навіть, скажімо, вибачення? За те, що кинула мене за святковою вечерею?
Ти сам мені дозволив.
Може, замість того щоб нападати одне на одного,
краще спробуйте сформулювати, чого ви хочете.
Фарідо, чудова думка. Озвучмо свої бажання.
Добре. Я хочу, щоб у моєї дівчини був кращий баланс між роботою та життям.
Чого ти хочеш від мене?
Кращого балансу між роботою і життям.
Якщо двоє людей не отримують бажаного від стосунків,
що вони роблять?
Розходяться.
Стіґу.
Я не кажу, що вони мають розійтися, я просто… Боже…
Не знаю. Вона явно хоче.
Схоже, ти цього хочеш.
Думаю, ти хочеш розійтися, але тобі бракує духу це сказати.
-Думаєш, мені бракує духу? -Думаю, бракує!
-Мені не бракує духу. -Справді? Тоді скажи це!
Ти скажи, якщо тобі не бракує духу.
Гаразд. Я хочу розійтися!
-Добре. -Добре!
Нащо я це зробив?
Я люблю цитрусові.
Стіґу.
З тебе вийшов би жахливий психолог.
Ага, я облажався.
Мій тато надворі. Хоче мене бачити.
Усе гаразд?
-Напишу тобі, коли буду там. -Домовилися.
Ось він.
-Тату, усе нормально? Чому ти тут? -Не знаю.
Сюрприз!
О боже!
-Що ти тут робиш? -Навідую тебе, дурненький!
Хто вона?
-Стіґова сестра. -Сестра?
О ні. Ти поселив у нас ще шведів?
Ми подумали, він зрадіє рідній людині.
Ти ж ігноруєш його вже три місяці.
-Не знав, що він має сестру. -Бо ти з ним не розмовляєш.
Народ, це Стелла.
Стелло, це Фаріда та Джоді,
а то Данкерз.
Данкерз?
Привіт.
Ти ще чарівніший, ніж на фотографіях.
-Справді? -Ага.
Справді?
Не можу повірити, що бачу дівчину, яка розбила серце моєму брату.
Тієї ночі він дзвонив мені в сльозах.
-Через алергію. -«Хто мене полюбить?»
Я таки розклеївся.
Не дочекаюся, коли покажеш мені місто!
Я зараз вільний. Хто з нами?
У мене фізкультура.
Математика.
-А ти, Данкерзе? -Я?
Данкерз - за.
Ура!
-Успіх! -Уперед.
Їдьмо.
Усім пристебнутися.
Добре, тату. Не діставай.
Як сьогодні в школі, друже? З ким грався?
Здається, у місті нова висока дівчина.
І вона щойно поїхала з твоїм хлопцем.
Вибач, колишнім хлопцем. Як вчасно.
-Джоді? -Що?
Ти в порядку?
Ми з Данком щойно розійшлися.
Ох, Джоді.
Як там Інґвар?
-Прекрасно. -Фу.
Передавав привіт.
Чекайте, ви говорите про Інґвара Крюґера?
Ти знаєш Інґвара?
Стіґ казав, що він найпривабливіший хлопець у всій країні.
-Ви зустрічаєтеся? -Так, і він мене доповнює.
Цінуйте одне одного.
Бо все може скінчитися в будь-яку мить.
Він розійшовся з Джоді.
Не може бути. Вам двом судилося бути разом.
-Судилося бути разом? -Так мені Стіґ сказав.
Що? Коли?
Коли він зіпсував усе з Джоді.
Жалкував, що на додачу він ще й утратив шанс дружити з тобою.
-Удома в нього небагато друзів. -Ти ніколи не казав.
Ти ніколи не питав.
Твоя правда.
Я ніколи не питав тебе ні про друзів, ні про сім’ю, узагалі нічого.
Думаю, я теж утратив шанс дружити з тобою.
Утратив, козел.
-Авжеж, ні, Данкерзе! Я тебе люблю! -Добре.
Що це ти робиш?
Просто проробляю почуття до Джоді, які стримував.
Які почуття до Джоді?
Любов і втрату, брате.
Ти її не втрачав. Це я втратив.
Я втратив її трохи.
Не можна втратити когось трохи. Людину або втрачаєш, або ні.
Хто б подумав, що ми закохаємося в одну й ту ж дівчину?
-Ти ж не… -Божевілля якесь.
Ти цілувався з нею у квест-кімнаті секунд шість. Це не кохання.
Тоді чому моє серце досі в тій квест-кімнаті?
Я не твій психолог.
Слухай, ви ж уже розійшлися з Джоді.
Може, замовиш за мене слівце?
-Ти тут трохи пропустив. -Гей, ні.
-Пізно. -Ні.
Ти точно завалила контрольну з математики.
Університет, певно, тобі теж не світить.
-Джоді! -Майкі.
ПРОЩАВАЙ, ПТАШКО
Усе по-справжньому. Вороття немає.
Ти по вуха в лайні.
Якщо ти так нервуєш, дивлячись на афішу,
що з тобою буде на сцені?
-Збуджена перед прем’єрою? -Так, дуже.
П’ЯТНИЦЯ 29 БЕРЕЗНЯ, 19:00
І глянь на Кіммі. Така спокійна, така впевнена.
Заради бога, навіть героїню звуть Кім.
Просто відмовся, хай вона грає.
Джоді, дихай.
Що?
Ти затримала подих.
-А, так. -Ага.
Ти нервуєш, коли дивишся репетицію своїх дублерів?
Наче ні. Ні.
Авжеж, ні. Ти ніколи не нервуєш.
Чому це ти вирішила, що я не нервую?
Подивися на себе.
Ого. Тебе все життя судили за зовнішністю,
а тепер ти робиш це зі мною?
Дійсно, я зробила те саме.
-Та нічого. -Вибач.
Я запам’ятав кожне слово з твоєї промови на балі, зокрема тому,
що вона стосувалася і мене.
Як саме?
Я тобі покажу.
-Це сталося тут. -Що сталося?
Ого, вражає.
Дякую.
Тут мені дали прізвисько,
яке причепилося на всю середню школу.
Томмі-бегемот. Таке.
У тебе була зайва вага?
О так. І багато.
Як багато?
Стільки, що, коли я з’їжджав з тієї гірки, діти кричали:
«Томмі-бегемот на гірці! Землетрус! Ховайтеся!»
-Як вигадливо. -Скажи.
А потім я почав займатися спортом і правильно харчуватися.
І зрештою скинув вагу. Але в душі я досі почуваюся так само.
Для мене таке місце - кінотеатри.
Мені стільки всього кидали в голову, бо я затуляла екран.
-Ясно. -Досі не можу розслабитися в кінотеатрі.
Просто сиджу й чекаю, доки мене закидають попкорном.
Якщо ми колись таки підемо в кіно,
я радо сидітиму з тобою в задньому ряду, тож…
Ти страждатимеш, тому я куплю попкорн.
Я нізащо не страждатиму у твоєму товаристві.
Дивно,
але я ніколи не думала, що в хлопців такі ж проблеми з вагою, як і в дівчат.
Ага, ці переживання закарбовуються в наших головах.
Визначають, хто ми є та як мислимо.
Думаєш, ми якось можемо…
перепрограмувати наші мізки?
Щоб позбутися негативних думок?
Не знаю. Спробуймо.
Можна мені цей танець, Кім?
Що? Ти хочеш тут репетирувати?
Це місце для мене - суцільний поганий спогад.
Можливо, ти перетвориш його на хороший.
-Добре. -Гаразд.
-Так. -Добре.
Що?
Я знала, що ти подобаєшся Конраду.
-Він Томмі. -Яка різниця?
У мене стільки запитань.
Перше запитання: ти хочеш, щоб це повторилося?
Я не знаю.
Друге запитання: то ти хочеш знову зійтися з Данком?
Я не знаю. Можливо, саме з Данком я і маю бути.
-Чому я почуваюся такою винною? -Бо ви з Данком щойно розійшлися.
Але не сумнівайся, ти можеш цілувати кого хочеш.
Знаю.
І Данк може.
Знаю. Але хотілося б вірити, що якби він когось поцілував,
то мав би повагу сказати мені про це, щоб я не дізналася від когось іншого.
-Тоді ти знаєш, що робити. -Так, знаю.
-Бум. -От дідько.
-От-от. Готовий? П’ять, шість. -Це наша пісня, співаймо.
Мені байдуже, хто ти
Звідки ти
Що ти робиш
Головне, що ти мене кохаєш
-Ми ніколи не розійдемося. -Ніколи.
Ми ідеальна пара.
Що ти робиш?
Тебе стукати не вчили?
Ти сидиш тут понад годину. Я хвилювався.
Я в порядку.
Ти не в порядку.
Ти знову дивишся ваші з Джоді відео?
Так, мені чутно через двері.
Я їх видаляю, ясно?
І скільки ти вже видалив?
Жодного. Але саме збирався, коли ти вдерся і мене перебив.
Ясно. Стелло, ходи сюди!
-Вона захоче це побачити. -Не вплутуй її.
Що таке?
Він збирається видалити всі їхні з Джоді відео.
Ага.
-Справді? -Ага.
-Сміливо. -Ага.
Але розумно. Стерти пам’ять про стосунки.
Беньє?
Залюбки.
Ох, усі ж знають, що не можна вдихати, коли ти їх їси.
Знаю, ви мені не вірите. Але дивіться сюди.
Вибрано 87 відео. І…
видалено. Нащо тобі мій телефон?
Відео ще не видалено, якщо не натиснути «Видалити назавжди».
Ага, викрутилася.
Ми ж хочемо, щоб ці заповітні спогади,
які так багато для нас означали, зникли назавжди,
щоб більше їх не бачити й не переживати.
Так.
Ніби їх і не було.
Після того як я натисну цю кнопку, їх і не буде. Раз…
-Якщо хтось і… -З половиною.
-Два. -Два з половиною.
-Три! -Добре! Ви виграли!
Я не в порядку!
Я пропадаю без неї.
Я хочу її повернути. Ви це хотіли почути?
Ні, але я знаю, хто б хотів.
Тримай. Манго сьогодні дуже свіжі.
Пропозиція миру?
Традиція.
Якщо ми не відступаємо від традицій,
ми ж співатимемо «As Long as You Love Me»
на дні народження Фаріди?
Це буде родзинкою вечора.
Класно.
Не можу в це повірити.
На твої кофти зробили знижку 20%?
Що вже доволі соромно.
Але я ще й привела своїх батьків.
-Хотіла їх уразити. -Ні.
І вони на власні очі побачили, що їхню дочку,
яка торочить про своє велике майбутнє дизайнера, уцінили.
Я просто хотіла вибачитися, що пішла з нашої вечері.
Це я хочу вибачитися за свою реакцію.
Ага.
То що, мир?
Так, мир.
Я занімів на пробі «Прощавай, пташко».
Це було лише раз.
Так буває щоразу.
-Якщо чесно, я ніколи не грав у виставі. -Що?
Коли познайомився з Джоді, то вдав, ніби грав у «Кішках»,
бо хотів її вразити. Звісно.
Коли я тринькаю на піаніно, я попадаю в ноту.
Але коли мені треба робити це перед публікою…
я ціпенію.
Ти думав, що твоя участь у «Кішках» уразить Джоді?
Чи кого-небудь?
Якщо тебе не зворушують коти, які співають,
ти бездушна.
Добре, що я любителька котів.
А я любитель собак, тож, мабуть, у нас нічого не вийде.
Я маю тобі дещо сказати.
Справді? Бо, власне, я теж. Так.
-Ти перший. -Ні, будь ласка, кажи.
Добре. Зараз.
Так, я просто… візьму й скажу.
Я цілувалася з іншим. Хотіла, аби ти почув це від мене,
бо ти мені небайдужий, і це ніколи не зміниться.
Я просто… Данклмене, чекай, ні, я…
-Ну, допоможи мені. -Не дурій. Охолонь.
Просто потримай мішок.
Хочу позбутися всього, що нагадує мені про неї.
-Фотографії, згадки. Як-от оце. -Ні.
Ага. «Backstreet Boys».
Треба викинути. Я не витримаю.
Що ще? Ну ж бо.
-Наші майбутні собаки! -Ні!
-Уже немає! -Ні! Пенелопа й Фіфі!
Ніяких далматинців для Данкерза. Кота. Милих тваринок. Особливо жирафи.
Чекай, а чому жирафи?
Бо висока!
-Це таки дотепно. -Так, я знаю.
Залиште повідомлення.
Ну, Данку, можемо все обговорити?
Її улюблена книжка. Так, я їй читав її.
Привіт. Дзвоню, щоб замовити смузі на завтра.
Більше ніяких смузі. У смітник.
Зарано? Так. Зарано.
Навіщо стільки фото? На цьому я ще й погано вийшов.
Це я собі залишу.
Так нечесно. Ми ж розійшлися.
Фотоапарат, який вона подарувала мені на 15-річчя. Викидаю. Лови.
-Нема. -Думаю, ти пошкодуєш, що викинув це все.
Я вже по вуха шкодую. Можу ще трохи.
Гей, о ні, що сталося?
Інґвар зраджував мені з Еббою Олоффсон!
Що? Звідки знаєш?
Ґунборґ Бйорк бачила, як вони цілувалися на фестивалі!
Я щойно подзвонила й сказала, що рву з ним!
-Молодець! -І стосунками. Назавжди!
Так! Знаєш, у другому класі я написав Джоді записку:
«Будеш зі мною зустрічатися? Так чи ні?». А вона написала: «Можливо».
Наші стосунки приречені від початку.
-Вони нам не потрібні. -Ні.
-Видалити назавжди. -Так.
-Видалити назавжди! -Чудово!
У мене є чудова ідея.
-Ми з тобою маємо утворити союз. -Союз?
Якщо вони захочуть повернутися до нас,
нагадаємо одне одному про цей момент
і не допустимо більше такого болю.
-Я за! -Чудово!
А ти?
Я не вступатиму у ваш дурний союз.
Слухай, я все життя просто чекав на неї.
Ось мішок речей на доказ.
Поглянь на все це. У мене тут фотографії, пам’ятки.
Цей фотик вона мені купила в 15.
Знаєте що? Може, Джоді не була моєю долею.
Може, я мав піти цим шляхом. Фотографія.
Хто хоче бути моєю першою моделлю? Познімаймо.
Утворення союзу - це перший етап.
Другий етап - демонстрація колишнім, що вони нам не потрібні.
-Що в нас класне життя. -Для щастя стосунки нам не потрібні.
Дякую. Що ми не
вмираємо від туги.
Я взагалі не скучаю за Інґваром.
Ох, як ти це робиш? Тримаєш ногу тут?
Клас. Це трохи важче, ніж я…
Зараз сфотографує.
Ти ненавидиш йогу. У тебе слабкий кор.
ЖИТТЯ НА ШВИДКІСНІЙ СМУЗІ
А ці штуки взагалі небезпечні.
Цуцики!
О боже, які ж вони… ні!
ЛЮБИМО НАДУВНИХ ТВАРИН
Надувні тварини? Тобі що, п’ять?
ДАЛІ - ГАРБУЗОВЕ ЛАТЕ
Та ну. Ще ж не Геловін.
НОВА ЗАЧІСКА
Нащо його заплітати?
Назад до цуциків. Виріжу їх.
Які милі.
ЯК ГРАТИ В ШАХИ
Гей, Гарпер, мені дуже треба…
Шахи вчать зосередження, творчого мислення та кмітливості.
Це все покращить мої навички для співбесід.
Шах і мат.
Ого, як несподівано.
Данклмен порвав зі мною. Я поцілувала іншого й зізналася.
Тепер він мене ігнорує. І схоже, насолоджується життям.
Він навіть влаштував вечірку із цуциками!
Чому я дізнаюся про це аж тепер?
Бо ти скоро їдеш.
Тож я намагаюся відучитися питати твоєї поради з кожної проблеми.
Я досі тут. До твоїх послуг!
То що мені робити?
Коли ми з Дієґо порвали і я поцілувала Александра…
-Гарпер, ти тут ні до чого. -Точно, весь час забуваю.
Якщо він не відповідає на повідомлення та дзвінки,
з’явися в нього на порозі та змусь усе обговорити.
І що я скажу?
Ти тепер актриса. Поімпровізуймо.
Буде нам обом гарна практика. Я буду Данклменом, а ти - собою.
-Готова? -Так.
І… мотор!
Слухай, Данклмене, я, певно, дуже тебе засмутила…
Звісно, засмутила.
Ти поцілувала іншого за мить після нашого розриву.
Останні три місяці нічого для тебе не значили?
А наші стосунки були всього лише жартом?
-Що? -Я щодня готую тобі смузі, Джоді!
-Знаю. Ні. -Я ставав на ящик. Ти чудовисько!
Знаю. Я свиня. Вибач.
Я ж просто готую тебе до найгіршого сценарію.
А. Добре, то він не казатиме нічого такого.
Ні.
От і добре.
А може, і скаже.
Стелло?
Привіт.
Данклмен удома?
Привіт, Джоді.
Привіт.
Ого, схоже, я щось пропустила.
Ти про фланель?
Хочемо задати тренд. Дякую, що помітила.
Вибач, але це мені більше не потрібне.
Це ж подарунок.
Якось не хочеться його залишати.
Гарного дня.
Привіт.
Отже, про той вечір.
-Я пречудово провів час. -Так.
Але після того чи відтоді, ти й словом до мене не обмовилася.
Так, я…
Я щойно розійшлася з хлопцем, справді щойно.
Тож я, певно, не очікувала нічого такого так швидко.
Ми не мусимо квапити події.
Я просто хочу краще тебе пізнати.
Добре.
Ти збираєшся на церемонію спалення в суботу ввечері?
Я щось про це чула. Що це таке?
За тиждень до прем’єри
актори збираються в Кресент-парку.
Кожен щось приносить. Будь-що, щоб прочистити голову,
позбутися негативної енергії перед прем’єрою.
Звучить…
Сентиментально. Так, це дуже сентиментально. Але буде класно.
Власне, я йду на день народження в суботу ввечері.
Може, ти спочатку заглянеш на багаття, а потім підеш на свою вечірку?
Я навряд чи буду дуже весела.
У тебе головна роль. Ти маєш піти. Буде весело.
Добре, я піду.
-Тоді до суботи. -До суботи.
-Власне… -Так, мені на хімію.
Мистецтво.
Мій тато живе в Аризоні та ніколи не бачив, як я виступаю.
Щороку він обіцяє постаратися приїхати. І я йому вірю.
Але він ніколи не приїжджає, надсилає листівку.
Цього року я перестала вірити.
-Гарно сказано. -Дякую.
Значить так, у дитинстві
в мене були великі проблеми з вагою,
тому я носив ці великі футболки, щоб діти з мене не глузували.
Звісно, це не дуже допомагало.
Гей, тоді вони були круті, просто не на мені, але це нічого.
Слухайте, я не знаю, чи комусь справді цілком комфортно у своєму тілі.
Сподіваюся, колись мені буде.
-Казав же, що це сентиментально. -Власне, вийшло дуже круто.
Дякую.
Нема за що.
Тепер я.
Я щойно розійшлася з хлопцем.
Він був моїм першим хлопцем,
розрив з яким, як я чула, пережити найважче.
Як би не було, він…
подарував мені їх.
Мабуть, це наймиліше, що для мене коли-небудь робили.
Але поки вони існують,
я навряд чи зможу перегорнути сторінку.
А я хочу.
Я мушу перегорнути сторінку.
І…
це перший крок.
Добре.
-Чекайте, ні. Не хочу перегортати. -Це небезпечно.
-Думаю, уже пізно. -Я їх витягну!
СЬОГУН
Вона скоро буде. Ще на акторському зібранні.
Ну, звісно.
-Отже, ти вже повідомила батькам новину? -Ще ні.
Її кофти продалися!
Та ти що!
Це чудово, люба!
-Можеш собою пишатися. -Ага.
Я пишаюся.
А ви?
-Авжеж. -Так.
Але нині тобі виповнилося 17. Пора думати про майбутнє серйозно.
Не те що ми не бачимо твого таланту, ми бачимо.
Але шанси на успіх у модній індустрії дуже примарні, люба.
-Медична школа - певніший кар’єрний шлях. -Атож. Так.
З усією повагою, у вашій доньці мене вражає те,
що вона торує свій шлях.
Дуже хочу побачити, що її чекає в кінці.
-Ще чогось бажаєте? -Ні.
-Але йому можна окремий рахунок. -Любий.
Я жартую.
Я не жартую. Я стежитиму за цим хлопцем.
Виявляється, я ще не готова перегортати сторінку.
Так.
Схоже на те.
Вибач мені.
За що?
Таке відчуття, ніби я тебе обманула поцілунком.
Ти мене не обманювала.
Хоч мені прикро це казати, мабуть, тобі не варто прощатися з колишнім.
Бо інакше
ця пара хрустких туфель на платформі із зав’язками на щиколотці
стане єдиним спогадом про вас.
А ти знаєшся на взутті.
Я ріс із трьома сестрами.
Друзі?
Друзі.
Кіммі!
Гей!
-Це було так круто! -Що?
Ти врятувала туфлі Джоді.
Вони дизайнерські. Дати їм згоріти - гріх.
-Ти ростеш. -Візьми свої слова назад.
З крихітної гусениці перетворюєшся на красиву лялечку.
Лялечка - це етап між гусеницею і метеликом.
-Я знаю. -Я знав, що в тебе добре серце.
-Нічого ти не знаєш. -Звісно, Кіммі.
Як скажеш.
Нічого.
З днем народження!
Ура! Загадай бажання.
-Ура! -Молодець!
Далі на сцені прошу вітати Фаріду та Стіґа!
-Що ти зробила? -Записала нас на пісню.
-Ні. -Так.
-Ну ж бо! Ходімо! -Тільки не я.
Чому ти вирішила, що це хороша ідея?
Єдиний спосіб побороти страх співати перед публікою - зробити це.
Він трохи соромиться. Підтримайте його, люди.
Нізащо. Ні.
Дещо на згадку про твій дім.
Якщо ти передумаєш
Я перша в черзі
Любий, я досі вільна
Дай мені шанс
-Якщо буду потрібна, скажи -Скажи
Я буду поруч
Якщо тобі нікуди йти Якщо тобі сумно
Якщо тобі самотньо Коли полетіли гарні пташки
Любий, я досі вільна Дай мені шанс
Я буду дуже старатися
Я не брешу
Якщо випробуєш мене
Якщо даси мені спробувати
Дай мені шанс
Це все, про що я прошу, любий
Дай мені шанс
Співай, Стіґу!
Ми можемо піти на танці
-Ого. -Ага.
Ми можемо піти на прогулянку Головне, що ми разом
Можемо слухати музику
Або просто говорити
Краще тебе пізнати
Дай мені шанс
Стіґу! Молодець, Стіґу!
Швеція!
-Було дуже весело. -Дуже весело.
-Можна це у твій багажник? -Авжеж.
Ні, постривай!
Це ж мої кофти.
Так.
Ти купив їх усі?
Ти втрачала впевненість у собі.
Подумав, це допоможе тобі її повернути.
Це так…
неймовірно тупо.
Чому це тупо?
Бо нічого не змінилося. Я все одно невдаха.
Якщо ти чогось сильно хочеш, то борешся за це до кінця.
Ти не приймаєш відмови. Як я робив з тобою і Данкерзом.
Ви не хотіли мати зі мною справи, а тепер ми всі знову друзі.
Якби я опустив руки, мене б навіть не було тут зараз.
Ну, я дуже рада, що ти тут.
Так, я теж.
З днем народження.
Це було дуже погано.
О ні, я з’їв багато часнику. Пробач, Фарідо.
Вибач, з’їм м’ятну цукерку, і спробуємо ще раз.
Та не поцілунок. Я щойно порушила дівчачий кодекс.
Справді?
Не можна цілувати того, хто подобався подрузі.
Вибач, я не в курсі кодексів.
Тепер вона приїздить?
Не подавай виду.
Пробач. О боже, вибач, що я спізнилася.
З днем народження.
Не переймайся.
Серйозно? Я ж пропустила святкову вечерю. Ти не сердишся?
Ні. Тобто, негарно пропускати день народження найкращої подруги.
Але всяке буває. І я вмію прощати.
Нам усім треба прощати більше.
Бо, як я сказала, усяке буває.
Ага.
Буває.
Так.
Де Данк? Хочу поговорити з ним.
Усередині.
Добре. З днем народження.
Дякую.
Розважайся.
Ризикуючи всім за одну мить
Мені байдуже
Хто ти
Звідки ти
Що ти робиш
Головне, що ти мене…
Схоже, Данкові ще ніколи не було так добре, а тобі так погано.
Мені байдуже, що ти робиш
Головне, що ти мене кохаєш
То Джульярдська школа має літню програму?
Так. І якщо вона хоче туди вступати, то літня програма дасть їй перевагу.
Вони забудуть про Джульярдську школу, коли побачать, як ти виступаєш.
Слід найняти професійного відеооператора для шоу.
Так! Думаю, установимо три камери.
-Не менше. -Так.
-Ви що, з глузду з’їхали? -Гей!
Ніколи не рано про таке думати.
Ні, це останнє, про що мені зараз треба думати.
Щось не так?
Я весь час витрачаю на шоу, тому відстаю в математиці.
Я втратила Данклмена.
А потім спалила туфлі, які він подарував. І я завалю виступ на шоу.
А ви запрошуєте все більше людей, які стануть свідками мого провалу.
Ще й Гарпер їде за 3000 км звідси.
І немає жодних шансів, що Джульярдська чи ще якась школа
захоче мати зі мною діло, тож я просто…
Ти в порядку?
Мамо, я не можу дихати.
Річі, зупинися.
-Усе добре. -Я не можу дихати.
Розслабся. Повільно глибоко вдихай.
-Видихай. -Не можу.
Ніякої загрози немає.
-Просто скажи собі: «Це тимчасово». -Це тимчасово.
-«Це не назавжди. Це скінчиться». -Це не назавжди. Це скінчиться.
Тримай.
Отак.
Звідки ви знали, що треба казати?
Твоя мати була за лаштунками десь тисячі конкурсів краси.
Тому я вивчила кілька прийомів, якби це сталося з Гарпер.
Вибачте, що я ваша зіпсована донька. Я не…
Перестань! Ти ідеальна, як є.
Панічні атаки дуже поширені.
-Особливо з батьками, як ми. -Тату.
Ми на тебе надто тисли із запрошеннями, вечіркою, Джульярдською школою.
Ми мали б це передбачити.
То ви можете дати мені кілька порад
на випадок, якщо це колись повториться?
Звісно, можемо.
Це ви двоє мене зіпсували, тому можете спробувати виправити.
Зарано. Ще не прикольно.
-А тепер прикольно. -Так.
Ого.
Ти вже збираєш речі?
Вирішила почати раніше.
Отже…
я просиділа тут весь вечір,
дивлячись на ці коробки.
Не можу змусити себе позаклеювати їх.
Бо відколи мені було вісім, що б я не робила,
ти була поруч.
Ви моя опора.
-Якої в мене більше не буде. -Ні.
Те, що нас немає серед глядачів,
не означає, що ми тебе не підтримуємо.
Що, як я завалю цю роботу?
Або мене звільнять?
Що, як конкурси краси - це все, що я вмію?
Гарпер, відколи це в тебе…
з’явився цей голос?
Завжди був.
-Сюрприз. -Що?
А що сталося з:
«Якщо ти не навчишся контролювати його, він контролюватиме тебе»?
Я не вмію його контролювати.
Я лише вдавала, що вмію.
У тебе не мусить завжди бути правильна відповідь на все.
Мусить, якщо хочу, аби мене сприймали серйозно.
А не лише бачили в мені колишню королеву краси.
Хочеш, аби тебе сприймали серйозно?
Тоді знай, що не мусиш боятися сказати: «Я не знаю», якщо ти не знаєш.
Я скажу тобі, чого я точно не знаю.
Як я виживу без вас?
Я теж не знаю.
То як мені це зробити?
-Зібрати речі чи поїхати від нас? -І те, й інше.
По одній коробці.
-Нічого собі. -Гарно вийшло.
Готова попрацювати?
Гей, ти теж не можеш заснути?
Геть не спиться.
А тобі чого?
Ну, я декого поцілував.
-Джоді? Скажи, що не її. -Ні, не її. Клянуся.
Тоді кого?
Фаріду.
Що? Фаріду?
Це чудово, так?
От тільки вона каже, що нічого не вийде через дівчачий кодекс.
Якщо вона так хоче, маєш поважати її рішення.
Треба було вступати у ваш союз, коли мав шанс.
Не кажи так. Хіба не краще любити й утратити,
ніж ніколи не любити?
Я б нізащо не відмовився від місяців із Джоді.
А святкова вечеря? Турдакен? Ти перевів три пташки, Данкерзе.
Однаково не відмовився б.
Знаєш, якось дивно,
але цього б ніколи не сталося, якби не з’явився ти,
тож я тобі цим завдячую.
Радий прислужитися, Данку. Друзі так і роблять.
Знаю, що ти мав би поїхати після закінчення семестру.
Так.
Але, якщо захочеш,
тобі варто залишитися тут на літо.
-Тут? Я? Данк? -Так.
Стіґ і Данк?
-Ура! -О боже, спокійно.
Це буде найкраще літо!
ПРОЩАВАЙ, ПТАШКО ВЕЧІРКА ПЕРЕД ПРЕМ’ЄРОЮ!
Чекай, ти викупив їх усі?
Так. Зараз вона нормально це сприймає, але спочатку збісилася.
-Я не збісилася. -Збісилася.
Замовкни.
Гей, Фарідо.
Я знаю.
Що знаєш?
Я знаю.
Знала ще тоді на парковці.
Усе в порядку.
Ти певна?
Повір, зараз я тільки в цьому й певна.
-Дякую. -Нема за що.
Ми щойно змінили дівчачий кодекс?
Ага. Ну, ви собі розважайтеся.
-М’ятна цукерка є? -Авжеж, є.
Здивована бачити тебе тут.
Вношу свою долю в підтримку мистецтва.
Звісно.
Слухай, знаю, що ти не хочеш зі мною розмовляти, і я тебе розумію.
Чесно.
Але знай, що завтра я залишу тобі квиток у касі.
Хоча хто знає, може, я і сама не прийду.
-Стривай, що? -Не знаю.
Я просто…
Я просто чула, що,
може, я не дотягую,
а може, я ще поки до цього не готова.
Хто б це не казав, помиляється.
Бо не знає тебе так, як я.
Повір мені. Це просто шум. У тебе все вийде.
Данкерзе.
Мені потрібна допомога.
Рада, що ми поговорили.
Що таке? Що сталося?
Це Інґвар. Дзвонить до мене з відео. Хоче, щоб ми знову зійшлися.
Дай я з ним поговорю.
Слухай сюди, Інґваре!
Чорт забирай, який він красунчик.
Його обличчя таке симетричне.
-Продовжуй. -Добре.
Послухай, Інґваре.
Ти розбив Стеллі серце.
Як тобі не соромно дурити її, що ти все залагодиш?
Напиши мені, чим ти користуєшся для волосся,
а потім забудь її номер. Прощавай.
Бум! Отак треба допомагати. Ти що?
Що таке?
Я досі хочу отого.
Фу. Свого брата?
Ні, не мого брата. І не Інґвара.
Хіба якась частинка тебе не хоче такого з Джоді?
Ні.
Авжеж, хоче. Ясна річ. Кожна частинка мене.
Але не знаю, чи зможу знову їй довіряти.
Усе своє життя ти ставив її на п’єдестал.
А щойно вона своїм учинком зіпсувала свій ідеальний образ,
ти її з нього скинув.
Гей.
Це моя донька. Я її мама.
-Мамо, треба… -Добре. Сідаю.
Заспокоююся.
Усе добре. Я сиджу. Я в порядку.
-Поглянь-но. -Я в передчутті.
ЗАРЕЗЕРВОВАНО
Ого, аншлаг.
Ставлю двадцять баксів, що ти виставиш себе посміховиськом.
Ти зганьбишся перед усіма небайдужими тобі людьми.
Вибачте.
Окрім Данклмена, який не прийшов.
Мабуть, не схотів дивитися на твій крах.
Перепрошую.
За кілька коротких годин ти знову будеш просто високою дівчиною.
Це не назавжди, це тимчасово…
Ви тільки подивіться, хто намагається вгамуватися прибиранням.
Виходить?
Ти ще не второпала? Ти ніколи мене не контролюватимеш.
Це я тебе контролюю.
Джоді?
Усе добре? Тобі скоро на сцену.
Не можу… Я туди не вийду.
Чому ні, Джоді?
Боюся, що в мене буде панічна атака на сцені, ясно?
-У тебе вони теж бувають? -Тобто «теж»?
Мені 17 на планеті Земля. Було б дивно, якби в мене їх не бувало.
Але ти ж усе одно зможеш вийти замість мене? Бо я не можу.
Ні.
Але ти ж цього й хотіла.
Так, але не таким чином.
Але я всю виставу стоятиму за кулісами.
Якщо розгубишся, просто глянь на мене, і я підкажу. Добре?
Я допоможу. І не дам тобі провалитися.
Дякую.
А тепер іди одягайся.
Іди.
Це було неважко, правда?
Поставити чужі потреби над своїми?
Мене мало не знудило.
Доброта завжди обпікає?
Коли все робиш правильно.
Ходи сюди.
А Джоді хоч колись згадує про мене?
Забудь про неї.
Забуваю.
Ні пуху, Джоді. Удача тобі сьогодні ой як знадобиться.
-Ти занімієш. -Це просто шум.
Дихай.
Один хлопець
Один особливий хлопець
З яким добре зустрічатися
І говорити
І гуляти
Один хлопець
Так і має бути
Один хлопець
Один непохитний хлопець
Один хлопець, з яким би бути
Цілу вічність
Один хлопець
Так і має бути
Колись ти зрозумієш
Що в цьому й сенс життя
Тобі потрібен хтось
Хто живе тільки для тебе
Один хлопець
Так і має бути
ЛАСКАВО ПРОСИМО, КОНРАДЕ ПТАШКО
Я, Кім Мак-Афі…
Чекай, то ти таки забула слова. Який сором!
Зберися, Джоді.
Перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам’яті…
…перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам’яті,
обіцяю зберігати вірність Конраду Пташці…
Є музика, щоб грати
Є куди піти З ким зустрітися
Усе для нас із тобою
Життя - це бал, якби ж ти знав
І воно чекає на нас
Ти живий, тож покажи це
Нам ще треба пожити
Так багато пожити
-Є музика, щоб грати -Є куди піти
З ким зустрітися
-Усе для нас із тобою -Усе для нас із тобою
Нам ще треба пожити
Пожити
Треба пожити
У тебе вийшло!
У нас вийшло.
Так! Молодець, Джоді!
Сьогодні тобі повезло як новачку.
-Гей, Джоді. -Ти однаково ошуканка.
-Ви молодці. -Спасибі, ти теж.
-Думаєш, що можеш мене заглушити? -Я чудово впоралася сьогодні.
Агов, я з тобою розмовляю.
А ця мрія не така вже й божевільна.
-Ти мене слухаєш? Агов! -Я це можу.
Я достатньо вправна для цього.
Привіт, Джоді.
Ти прийшов.
Авжеж, прийшов.
Я зарезервувала для тебе місце.
Я був у кабіні освітлення. Звідти кращий ракурс для фотографування.
Он як.
Ти була дивовижна.
Дякую.
Можна подивитися фотки?
Звісно.
Нічого собі.
Можна мені…
Дуже красиві.
Це все фотоапарат.
Думаю, це той, хто стоїть за ним.
Думаю, це та, хто стоїть перед ним.
Не розумію, чому ти так довго ним не користувався.
У тебе добре виходить.
Дякую, але я сказав, що цікавлюся фотографією,
бо думав, що це звучить круто.
Це може бути твоя фішка.
Так, можливо.
Не знаю.
Не хочу насильно вибирати свою фішку
лише тому, що всі інші вже свої знайшли.
Розумію.
Я не знаю, що хочу робити зі своїм життям.
Та знаю, що хочу в ньому тебе.
Я кохаю тебе, Джоді.
А ти не кажеш, що кохаєш мене.
Це нічого. Усе нормально.
Бо знаєш, смішно, але все нормально.
Голос у моїй голові казав мені не казати цього,
бо я не хочу тебе силувати.
Просто хочу сказати тобі, що я відчуваю.
Нічого, якщо ти не відчуваєш того ж. Я на тебе не тисну.
Хочу, аби ти знала, що я відчуваю, бо…
Я теж тебе кохаю.
Чудово.
Я типу спалила туфлі, які ти подарував мені перед балом.
Що?
-Джоді! Ти була фантастична. -Дякую.
-Гей. -Джоді, я дуже тобою пишаюся.
-Дякую. -Я можу бути упереджена, але ти зірка.
Мені дуже приємно.
-Привіт, народ. Дякую. -Джоді.
Гей.
Сонечко. Мені від тебе сьогодні дух перехопило.
Дякую.
Я і не знала, що ти так співаєш.
-Ти була дивовижна. -Дякую, мамо.
-Добре, йди розважайся. -Дякую за вечірку.
Звісно.
-Ти сьогодні молодець. -Дякую.
-Привіт, Джоді. -Привіт усім.
Привіт.
Знаєш, у моїй школі у Швеції є програма обміну для іноземних студентів.
Думаєш, я поїду з тобою за пів світу на випускний рік після одного поцілунку?
Ну ж бо.
Дай мені шанс.
-Ти всіх порвала, велика молодша сестро. -Дякую, мала старша сестро.
Ну, не муч мене.
Як ти взяла те під контроль?
Не взяла.
Але вперше мені наче вдалося
його стишити.
Але як?
Я сьогодні гарно виступила.
Якщо голос у голові відмовляється мені це казати,
мабуть, казатиму це собі сама.
І так просто
учителька стала ученицею.
Прислів’я звучить не так.
Згодна не погодитися.
-Гей. -Гей.
Ледь не забув про подарунок тобі на прем’єру.
Як приємно. Що там?
БУДЕШ ЗІ МНОЮ ЗУСТРІЧАТИСЯ? МОЖЛИВО
Де ти…
Де ти це взяв?
У той день, коли ми розійшлися,
я позбувався мотлоху вдома та знайшов це.
Мені дуже подобається.
Але тут є серйозна помилка.
Дуже серйозна.
Отак куди краще.
БУДЕШ ЗІ МНОЮ ЗУСТРІЧАТИСЯ? ТАК
Переклад субтитрів: Галина Шрам