Část první JUSTINE
Pane?
Můžete zacouvat ještě dál. Myslím, že byste měl kousek...
Myslím, že tě neslyší.
Pane? Slyšíte mě?
Rozumíte mi, námořníku?
Myslím, že je v jiném okresu.
Je to tak metr a půl. A teď zastavil.
Má ještě metr a půl.
To je dobrý... Stůjte!
Počkejte! Počkejte!
Ještě trochu blíž. Ještě kousek.
- Ne, to ne. - Nemohl by...
Buďte, prosím, opatrný. Není to moje auto.
- Budu opatrný, slibuju. - Tak jo.
Otočte to. Teď stůjte.
- Teď rovně, pane. - Jo, vypadá to dobře, ne?
- Ty se ani nedíváš. - Vidím, že to nevypadá dobře.
Jsem zkušený řidič limuzín.
- Na té straně je to hodně těsný. - Vážně? - Jo.
Už to víc nezkoušej. Jeď rovně.
Jak se tu řadí?
Co?
Tudy?
- Jdi z cesty. - Ještě blíž.
Promiň.
- Omlouváme se. - Je zbytečné říkat, jak jdete pozdě.
Vážně nás to mrzí.
Ahoj, Claire. Moc nás to mrzí.
Asi jsme si měli půjčit něco menšího.
Byl to tvůj úžasný nápad půjčit si limuzínu.
To auto bylo takhle a...
Já jsem si tohle divadlo nevymyslela.
Strávila jsem celý týden s tím nejnudnější člověkem na světě.
Taky je to ten nejdražší svatební organizátor na celé planetě.
- Dobře, takže to chceš? - Ano, jistě.
Takže jsme zrovna tady
a to bylo před dvěma hodinami.
- Tak pojďme. - Jde se na to.
- Co je to za hvězdu? - Já nevím.
- Johne, ty jsi tu docela expert na hvězdy. - To bych neřekl.
- Ale řekl. - Kterou přesně máš na mysli?
Tu červenou.
To je úžasné, že ji vidíš. Je to Antares.
Nejjasnější hvězda v souhvězdí Štíra.
Justine.
Musíme zajít do stájí pozdravit Abrahama!
- Ne, to nemusíš! - Prosím! - Kdo je Abraham?
Abrahame.
Podívej, jsem vdaná.
Michael je teď můj muž.
Určitě se budete mít rádi.
Rád tě poznávám.
Jsem jeho paní. Nikdo jiný na něm nesmí jezdit.
To není úplně pravda.
No co? Občas se na něm projedu.
Uvidíme se později.
Už nemohu mlčet.
- Všichni hosté už čekají déle jak dvě hodiny. - Já vím.
Už nemůžu dál.
Vítejte na hostině pana Steinama, pane Marko.
- Děkuji. - Děkujeme, Malý otče.
- Zúčastníte se svatební loterie? - Ovšem.
Prosím, tipněte si, kolik je v láhvi celkem fazolí.
Ano...
2 miliony a 6 fazolí.
- 2 miliony a 6 fazolí. - Ano.
- Chtěl byste si tipnout i za svou ženu? - Tak na to nemám odvahu.
- Vážně ne. - Dobrá, její tip zůstane otevřený.
Tak jsme přijeli!
- Máma sedí tady. - Ahoj, mami.
- Blahopřeju, teto Steelbreaker. - Díky, Leo.
- Co je to? - Dýka. - No páni.
Zlatíčko!
Někomu tě představím. To je Betty.
- A Betty. - Ahoj. - Ráda tě poznávám.
- Betty a Betty, to je moje dcera Justine. - Těší mě.
- Půjdu ještě pozdravit ostatní. - Jistě.
Dámy a pánové...
Na tohle jsme čekali už delší dobu. Přípitek.
- Na nevěstu a ženicha. - Na Justine a Michaela.
Podnos se má posouvat zleva doprava.
Zleva doprava.
Justine, nechci pronášet řeč.
- Proč ne? Prosím. - Ne.
Co to děláš?
Uvidíš.
Promiňte.
Ani jedna z dam vedle mě nemá lžíci.
Rády by jednu měly.
- Číšník! - Mohla bys za mě svého otce proplesknout?
Time.
Justine, teď mě poslouchej. Jak většina z vás ví,
dnes tu hraji tak trochu dvojitou roli.
Jsem Michaelův svědek.
Zároveň jsem také zaměstnavatel nevěsty.
O ženichovi nemůžu říct jediné špatné slovo,
ale u nevěsty se to má jinak.
Justine.
Nádherná žena.
Ale kde je můj slogan?
Přijít narychlo se sloganem byla vždycky tvoje silná stránka.
Co se stalo?
Převzal tvůj citový život najednou otěže?
Našla jsi svou životní lásku, takže už nejsi schopná pracovat?
Jen se ptám, protože kdybych si měl vybrat mezi
ženou pro svého dobrého kamaráda Michaela a zaměstnankyní,
vždycky bych si vybral zaměstnankyni.
Reklama, Justine, reklama.
Justine, ty jsi byla pro reklamu až moc dobrá.
Ty to víš, já to vím, my všichni to víme.
Takže, děkuji ti, že ses jí držela.
Teď vás všechny nechám přemýšlet o tom sloganu,
zatímco vám prozradím jednu novinku.
Dnes společnost nepřišla o textařku,
ale získala novou kreativní ředitelku.
A tou jsi ty, Justine.
Blahopřeju.
Však sis to zasloužila.
Otec nevěsty chce říct pár slov.
Má drahá holčičko,
dnes úplně záříš.
A já jsem jen trošku zmatený z těch samých Betty u mého stolu.
Nikdy jsem tě neviděl tak šťastnou.
Co můžu říct, aniž bych se zmínil o tvé matce?
Která byla ještě nedávno mou ženou.
Právě o ní ale mluvit nechci.
Myslím, že nevyzradím žádné tajemství, když řeknu,
že je občas dost panovačná.
Panovačná?
To je jedna velká lež.
Pokud to někdo nevíte, jsem matka Claire a Justine.
Justine, jestli jsi aspoň trochu ambiciózní,
tak jsi tuhle vlastnost rozhodně nezdědila po svém otci nebo jeho rodině.
Ano.
Nebyla jsem v kostele. Nevěřím v manželství.
Claire, vždy jsem tě považovala za rozumnou dívku.
Uspořádala jsi úžasný večírek.
Dokud nás smrt nerozdělí, na věky věkoucí,
na Justine a Michaela.
Chci říct jen jednu věc.
Užijte si to, dokud to stojí za to.
Já manželství nenávidím.
Gaby, prosím tě.
Zvláště, když se to týká mých nejbližších.
Proč jsi se sem vůbec obtěžovala chodit?
Justine, pojď se mnou.
Poslouchej mě. Dohodly jsme se,
že dnes nebudeš dělat scény.
Nechceme žádné scény.
Ne, to nechceme.
Ne.
Dívej se na mě, když s tebou mluvím.
Ale já jsem nic neudělala.
Víš, co myslím.
Dobře.
Katherine chce zaujmout místo na tanečním parketu.
Kdepak je nevěsta?
Všude jsem se díval, nevěsta nikde není.
Ženich teď pronese řeč pro nevěstu.
Drahá, Justine...
Co mi to děláš? Nikdy jsem řeč nepronášel.
Myslím to vážně, žádnou jsem nikdy nepronášel.
Justine je řečník. Dokáže říct ty nejkrásnější věci.
Tak ať tu řeč pronese ona, do háje.
Justine,
tak moc tě miluji.
Nikdy se mi ani nesnilo, že budu mít tak nádhernou ženu.
Myslím, že jsem ten nejšťastnější muž na Zemi.
Miluju tě.
To je tak nějak všechno. Víc toho nemám.
Zdravím, přesuneme se teď do obýváku,
abychom mohli poodnášet stoly.
Pak si novomanželé zatančí.
A poté, o půl dvanácté,
bude nevěsta a ženich tady krájet dort.
Chce, aby ho někdo uložil.
Zlatíčko, byl jsi moc hodný.
Já to udělám.
- Ne, dnešní večer patří tobě. - Nech mě, prosím.
- Určitě? - Ano. Tak pojď.
- Dobrou noc, zlatíčko. - Tak pojď sem.
Leží se ti pohodlně?
Kdy spolu budeme stavět jeskyně?
Postavíme jich spoustu, ale ne dneska.
Jsi pořád moje tetička Steelbreaker, že jo?
Ano, přesně to jsem.
Justine.
Ahoj, Claire.
Jen jsem si trochu zdřímla.
Nespi, je to tvá svatba.
Ještě nejsme ani v půlce.
Ne, máš pravdu.
Musím se dát dohromady.
Co se děje, Justine?
Plahočím se tím vším.
Modlím se ze všech sil.
Lepí se mi to k nohám.
Je tak těžké to táhnout.
Ne, jsi v pořádku.
Vím, že to nerada uslyšíš.
Neříkej nic Michaelovi.
Myslíš, že jsem hloupá?
Dojdu pro ni.
- A taky pro mámu. - No jo.
Justine, tady je John. Chystáme se krájet dort, zlato.
Přijď co nejdřív dolů, prosím.
Gaby.
Gaby, nerad tě ruším, ale chystáme se krájet dort.
Když se Justine poprvé vykadila do svého nočníku,
tak jsem tam nebyla.
Když měla svůj první pohlavní styk, tak jsem taky nebyla.
Tak mi, prosím tě, dej pokoj s vašimi posranými rituály.
Neuvěřitelný. Kurva neuvěřitelný.
Děkujeme vám všem za vaši trpělivost.
Máme jen menší problém se svatebními šaty. Hned bude dole.
Ty mrchy se zavřely ve svých koupelnách
a právě teď si obě dávají koupel.
Jsou všichni v tvé rodině naprosto šílení?
- Tohle je trapas. - Já vím.
Měli jsme dát sprchy do křídla pro hosty.
Říkal jsem to snad stokrát.
Prokrista, jestli se se lidi chtějí válet ve vaně,
ať raději zůstanou doma.
Tady jim nabízíme 18-jamkové golfové hřiště. Kde jinde to najdou?
Nikde.
Neuvěřitelný.
- Mám toho dost, vypadne odtud. - Kdo, Justine?
Tvoje matka.
Neuvěřitelný.
Zničila mi svatbu. Nebudu se na ni dívat.
Jo, my to ne... Dobře.
Stojí to.
To je ono. Nákrajeli jsme to.
Promiň mi to.
Ne, to neříkej.
Nikdy by ses neměla omlouvat.
Vidím, že se dneska večer necítíš dobře.
Měl jsem si toho všimnout už včera.
V poslední době jsem se o tebe moc dobře nestaral.
Je to moje chyba.
- Můžeme si někde promluvit? - Jistě.
Posaď se, prosím.
Chtěl jsem ti to dát až zítra.
Našel jsem pro nás pozemek.
Říká se jim Císařská jablka.
Jsou jasně červená a sladká.
Ale nechybí jim ta pravá kyselost.
Měl jsem jedno, když jsem byl malý.
Krásné, že?
Za deset let, až budou ty stromy vysoké,
si můžeš sednout do jejich stínu.
Pokud se někdy budeš ještě cítit smutná,
to tě zase rozveselí.
Je to moc milé.
Vážně?
Není divu, že jsi měl tolik práce.
Smlouvu jsem podepsal včera, ale nechtěl jsem ti to říct.
Vezmi si ji.
Ne, měla by sis jich nechat.
Chci, aby sis ji nechala a měla ji pořád u sebe.
Můžeš se tak na ni občas podívat.
Budu ji mít pořád u sebe.
Možná bychom mohli na jeden strom pověsit houpačku.
O tom si promluvíme, až přijde ta správná chvíle.
Ano, jistě... máš pravdu.
Až přijde ta správná chvíle.
Zatím.
Doufám, že jsi šťastná.
Ano, měla bych být.
Rozhodně bych měla být.
Víš vůbec, na kolik mě ta oslava přišla?
Přibližně.
Ne.
Nevím.
- Měla bych to vědět? - Ano, myslím, že bys měla.
Pořádnou sumu peněz.
Ohromnou sumu peněz.
Většinu lidí by to zruinovalo.
Doufám, že ty peníze pokládáš za dobře vynaložené.
To záleží na tom, jestli máme my dva dohodu.
- Dohodu? - Ano, dohodu.
Dohodu, že budeš šťastná.
Ano, ovšem. Ovšem že máme dohodu.
Dobře.
Blahopřeju.
Snažil jsem se vyhodit tvou matku.
Ano, to děláš často.
Ano, dělám.
Děkuju.
Uspořádal jsi mi úžasný večírek.
Kolik máme jamek na golfovém hřišti?
Osmnáct.
Přesně tak.
- Šťastná? - Ano.
Tohle je ten mladík.
- Gratuluju. - Díky.
- Jsem Tim. - Ahoj, Time.
Tim pro nás začal pracovat před dvěma dny.
Náhodou je to můj synovec, ale toho si nevšímej.
Tim si myslel, že z tebe ten slogan dnes večer nedostanu.
Já si myslel, že to bude složitější.
Jste kolegové. Vzal jsem ho v tu chvíli,
kdy jsem se dozvěděl o jeho vzdělání.
Jaké vzdělání je perfektní,
aby se člověk uchytil v Public relations?
Time?
Žádné, samozřejmě.
Bylo to perfektní až moc.
Nic neumí. Hned jsem najal.
A za hodně dobrý plat. Co ty na to, Time?
Moc dobrý plat.
Takže vítej, Time.
Dobrá práce s dobrým platem má jen jeden háček.
Plat je moc dobrý.
Proč, do čeho Tima nutíš?
K tomu, aby z tebe dneska dostal ten slogan.
Jinak skončí na dlažbě,
což by byla smůla vzhledem k tomu, v jakých je dluzích.
Měj se.
Jakmile jí dáš práci, tak si nedá pokoj.
Musíš být přitom, až dostane nápad, tak jí buď v patách.
Teda dostaň z ní ten slogan.
Dejte mi vědět, jestli vás něco napadne a já si to poznamenám.
Dej mi pokoj.
Půjdu na chvíli ven.
Moc se omlouvám.
Jsem z té svatby nadšená a vím, že to Johna stálo balík.
John tu pusu nezavře. Měl by už o tom přestat mluvit.
Nejde tu o cenu.
Já jsem si jen myslela, že tohle vážně chceš.
Však chci.
Michael se ti snaží celý večer přiblížit
a zbytečně.
To není pravda.
Pořád se jen usmívám a usmívám.
Všem nám lžeš.
Nechybí ti něco?
Co tu vůbec děláš?
Nemáš tu co dělat.
Ani já ne.
Zdá se, že jsi své sestře úplně učarovala.
Mami.
Mám trochu strach.
Trochu?
Být tebou, tak jsem vyděšená.
Ne, o to nejde.
Jsem strachy bez sebe, mami.
Nemůžu pořádně chodit.
Ale potácet se můžeš, jak vidím.
Tak se odtud hned odpotácej.
Přestaň snít, Justine.
Já mám strach. My všichni ho máme, drahoušku.
Zapomeň na to. Vypadni hned odtud.
Ne, díky.
Promiňte, všichni.
Mohli byste jít za námi ven?
Betty, Betty, Betty!
Ještě skleničku, prosím.
Opravdu se jmenujete Betty?
- Ne, pane, promiňte. - Tím se netrap.
Tati, můžeme si promluvit?
Můžeš si se mnou na chvíli sednout?
- Počkej. - Co?
Počkej.
Slez ze mě.
- Můžeš mi dát chvilku, Michaele? - Co se stalo?
- Jen mi dej chvilku, prosím. - Co se děje?
Můžeš mi dát na chvíli pokoj, prosím?
Jo... jistě.
Můžeš mi to zapnout?
Jsi v pořádku?
Tak jo.
Ahoj.
Dobrou noc. Hezky se bav.
Jedu domů, zlato.
Prosím, tati, vážně s tebou potřebuju mluvit.
Malý otče.
Můj otec by tu rád strávil noc. Máme volný pokoj?
Pokoj číslo osm je volný.
Můžeme ho pro vašeho otce připravit.
- Tedy... - Ano, můj otec by byl rád.
Ráno si můžeme dát snídani.
Justine.
Nechceš si s námi dát cibulačku?
Time. Dones nám polévku.
Jak si užíváš svou velkou noc?
S Timem je to škoda.
Co je s Timem?
Vyhodil jsem ho.
Nevydržel dlouho,
ale v naší branži není nic jisté. Jednou jsi nahoře, jednou dole.
Takže se vrať tam, odkud jsi přišel, dobře, chlapče?
Jsem ráda, že jsme se našli, Jacku. Hledala jsem tě.
No, neříkal jsem to?
Nedokáže přestat pracovat ani o svatební noci.
U večeře mě nic nenapadlo.
Ale pohrávám si s nápadem na malou kampaň.
Potíž je, jak přilákat skupinu nezletilých děti
k našemu podřadnému produktu
a nejlépe tak, aby si vytvořili závislost?
A došla jsem k závěru, co se týče toho sloganu.
Říkala jsem si, co kdybychom
zkusili veřejnosti prodat tebe, Jacku?
Pak jsem se najednou vrátila k tomu, u čeho jsem začala.
K ničemu.
Nic? To není zas tak špatný slogan, Jacku.
Mohla by mi moje nová spolupracovnice
vysvětlit, co tím sloganem myslí?
Nic je pro tebe až příliš, Jacku.
Tak moc tebe a tvou firmu nenávidím,
že jsem nenašla žádná slova, jak bych ji popsala.
Jsi opovrženíhodný, mocichtivý ubožák, Jacku.
To má být výpověď?
Protože teď si práci moc nemůžeš vybírat.
Rozbil jsem svůj talíř.
Tak já...
My teď asi půjdeme.
Ano.
Mohlo to být úplně jiné.
Ano, Michaele, mohlo.
Ale, Michaele,
co jsi čekal?
No jo.
Máš pravdu.
Claire.
Někdy tě tak moc nenávidím.
Vypadá to, že jste teď bez šéfa i bez manžela.
Mohl bych vám ve vší skromnosti nabídnout svou pomoc?
Vy máte nápady, já se vyznám v obchodě.
Byl by z nás dokonalý pár.
Měli jsme fajn sex.
Myslím, že to není dobrý nápad.
Ne.
Promiňte, ale máme výsledek.
Co?
Spočítali jsme fazole ve sklenici.
A?
678. To je konečný výsledek.
678?
Nikdo z hostů to neuhádl.
Vážně?
Někteří byli blízko, ale nikdo se netrefil.
- Neuvěřitelné. - Dá se to tak říct.
Jak nepodstatné.
Ale takový je výsledek soutěže.
Spousta lidí by výsledek ráda znala.
A pak je tu ještě ta cena.
Vyhoďte ji.
Tati?
"Mé milované dceři, Betty.
Jsem na tebe tak pyšný, jak jen otec může být.
Ale nemohl jsem tě najít a nabídli mi odvoz domů,
takže jsem nemohl odmítnout.
Zatím na shledanou. Líbá tě tvůj hloupý táta."
Justine, probuď se.
Vzbuď se.
Půjdeme se projet.
Snažila jsem se, Claire.
Ano, já vím.
Moc jsi se snažila.
Tak pojď.
Pojď, Abrahame, no tak.
No tak, jdeme. No tak!
Ta červená hvězda zmizela ze souhvězdí Štíra.
Antares už tam není.
Část druhá CLAIRE
To tvoje sestra nedokáže udělat nic sama, prokrista?
Ahoj, zlato. Jak ti je?
Udělej to, jak jsem ti řekla.
- Na ulici na tebe čeká taxi. - Už jsem jí to všechno řekl.
Otevři dveře a nasedni.
Nasedni do taxíku, zlato.
Zavolej mi nazpátek, jestli do toho taxíku nenasedneš.
- Zaplatíme za něj, až přijedeš, neměj strach. - To se uvidí.
Mám tě ráda, zlatíčko.
- Ježíši, Johne, je to moje sestra. - Ale prosím tě.
Má na tebe a Lea špatný vliv.
- Je nemocná. - Jasně.
Zase jsi byla na internetu?
Slíbila jsi mi to, Claire.
Bojím se té pitomé planety.
Není to pitomá planeta, je úžasná.
Nejdřív byla černá
a pak modrá.
Zakrývala Antares, schovávala se za Sluncem.
Bude to ten nejúžasnější zážitek v našem životě, miláčku.
Bude tu za pět dní a nenarazí do nás.
Věděli jsme, že nenarazí do Merkuru a měli jsme pravdu.
Věděli jsme, že nenarazí ani do Venuše a měli jsme pravdu.
A budeme mít pravdu i v tom, že nenarazí do Země.
Podívej se na mě, Claire.
Musíš věřit vědcům, miláčku.
- Říkají, že do nás vrazí. - Ne, to neříkají. Tak to není.
Skuteční vědci tohle netvrdí.
Ti proroci se jen snaží přilákat pozornost.
Skuteční vědci se shodují na tom,
že kolem nás Melacholia jen proletí.
Bude to nádherná podívaná.
Chci, abys to se mnou sledovala teleskopem.
- Prosím. - Ne, raději ne.
Hajzle jeden.
Kdy si postavíme ty jeskyně, teto Steelbreaker?
Teď ne, broučku, uděláme to později.
Ještě pořád spí.
Už musí vstávat.
- Co vaříš? - Sekanou.
- Sekanou? - Ano.
Pokud ji nedostane z postele sekaná, tak nic.
Je čas stávat, Justine. Už nesmíš spát.
Půjdeš se vykoupat. Vím, že to máš ráda.
Uvidíš, že se ti to bude líbit. Slibuju.
Tak pojď.
Umyju tě, dobře?
Jen zvedni nohu.
No tak, do toho.
Zvedni nohu.
Je to jenom koupel.
Musíš se umýt. Mám pravdu?
- Jsem tak unavená. - Jen to zkus.
- Nemůžu. - Justine, bude se ti to líbit.
Vidíš?
Je to příjemné. Je to příjemná koupel.
Justine?
Vidíš? Zkus to.
Dobře, tak jsme si to nacvičili na zítřek.
Na večeři mám pro tebe překvapení.
Cítíš to?
- Sekaná? - Překvapení!
Chutná to jako prach.
To je v pořádku, sestřičko.
To je dobré.
Tetička Steelbreaker pláče.
Chceš jít zpátky nahoru?
- Můžu už jít? - Ještě jedno sousto.
Podívej.
To je ta planeta, která se schovávala za Sluncem.
A teď proletí kolem nás.
Říká se tomu průlet.
Tímhle bys teď neměl tetičku Steelbreaker strašit.
Pojď.
Jestli si myslíš, že se bojím planety, tak jsi pitomá.
Ahoj.
Pár věcí, které se nám hodí, kdyby se Melancholia dostala moc blízko.
Byl bych ti vděčný, kdybys o tom Claire neříkala.
Snadno se rozruší.
Tak pojď, Justine.
Vezmi to. To je ono.
No tak, Justine, vyveď ho ven.
Justine, vyveď ho ven!
Pojeď.
Tak pojď.
Tak pojď!
- Nebij ho! - Pojeď!
Justine, nebij ho!
To je ona.
Tady máš svůj průlet.
- Vy se toho přístroje dotýkat nebudete. - Pojď, Leo.
Náš syn sestrojil výborné zařízení.
Když si ten drát upravíš,
přiložíš to k hrudníku a namíříš směrem k planetě,
poví ti to, jak rychle se přibližuje,
a jak rychle se nakonec bude vzdalovat.
Tak jo.
Leo.
- Na co se těšíme? - Na zítra večer. - Přesně tak.
To je úžasný.
Úžasný, že jo? Pojď, taky se podívám.
Země a Melancholia Tanec smrti
Johne!
Už jdu.
Na tohle jsme připravení. Elektřina za pár dní naskočí.
Claire.
Melancholia nás zítra večer mine.
- Už ji nikdy znova neuvidíš. - Takže nás nezasáhne?
Ani náhodou.
Co když se vědci přepočítali a...
Nepřepočítali se.
Slibuješ?
No jistě.
Slibuju.
Už zase vychází. Jako měsíc.
Kvůli rotaci Země.
Přesně jako to předpovídali.
- Ahoj. Máš hlad? - Ne, díky.
- Jsi v pořádku? - Jo.
Chceš nás všechny zabít?
- Možná bych si je měl vzít k sobě. - Ani se jich nedotkni.
Neopovažuj se na ně sáhnout.
- Justine, pojď se vykoupat. - Už jsem se koupala.
- Opravdu? - Ano, jsem dokonale čistá.
Malý otec nepřišel do práce.
Kontrolovala jsem nástěnku a žádný vzkaz nenechal.
Zkoušela jsem mu volat. Asi je něco s telefonem.
Tohle nikdy neudělal.
Nestalo se, aby bez ohlášení nepřišel do práce.
- Má rodinu? - Bydlí ve vesnici.
Nevím, jestli má rodinu.
Možná, že tohle je chvíle, kdy s nimi chce být.
Dneska večer nás mine.
John je v klidu.
A to tě uklidňuje?
Ano, ovšem.
John byl vždycky vyrovnaný.
Země je zlá.
Nemusíme pro ni truchlit.
- Cože? - Nikomu nebude chybět.
Co?
Ale kde by Leo vyrůstal?
Já jen vím,
že život na Zemi je zlý.
- Možná život existuje někde jinde. - Neexistuje.
Jak to víš?
Protože tyhle věci vím.
- Ano, to sis vždycky myslela. - Vím, že jsme sami.
Já myslím, že tohle nemůžeš vědět.
678.
Ta fazolová loterie.
Nikdo počet fazolí v láhvi neuhádl.
- To je pravda. - Ale já to vím.
678.
No možná.
- Ale co to dokazuje? - Že tyhle věci vím.
A když říkám, že jsme sami,
tak taky jsme.
Život existuje jen na Zemi.
A už jen na chvíli.
Můžu zůstat vzhůru celou noc.
Uvidíme proletět tu planetu a já se podívám teleskopem.
Jistě, zlatíčko.
Určitě vydržíš vzhůru tak dlouho?
- Poslední dobou jsi toho moc nenaspal. - Vydržím.
Že vydržím, tetičko Steelbreaker?
- Vydržím? - Ano, vydržíš.
To víš, že ano.
Je 11 večer, už je skoro tady.
Leo, broučku.
Je čas vstávat.
Leo.
Vezmi ho.
Měla by ses na to podívat.
Podívej se na to.
Podívej se.
Máš strach?
Ne, vypadá...
- Vypadá přátelsky. - Ano, ano.
To jsem se ti snažil vysvětlit.
Bože můj.
Rád bych pronesl přípitek.
Na život.
Na život? Co tím jako myslíš?
Říkal jsi, že bude všechno v pořádku.
Nemělo smysl všechny znepokojovat.
- Takže říkáš, že nám šlo o život? - Ne. Říkám...
Jen říkám, že když se člověk spoléhá v takovém měřítku na vědu a výpočty,
musí brát v potaz, že se někdo splete.
Omlouvám se.
Už mě to nebaví.
Zatímco se tu bavíme, tak se od nás vzdaluje.
Akorát to pouhým okem nevidíš.
Pojď sem.
Dej si to k hrudi.
A namiř to na planetu.
- Vidíš? - Ano.
Za pět minut se zmenší.
Nemůžu...
- Nemůžu dýchat. - Uklidni se.
Tohle je normální. Ubírá nám naši atmosféru.
Na chvíli se budeme cítit slabí.
Snaž se klidně dýchat.
Jen dýchej.
No vidíš.
Snaž se zachovat klid.
Dýchej.
Můžu už se podívat, prosím?
Jistě.
Je menší.
- No jasně že je. - Je menší!
- Je menší. - Ovšem že je.
Vzdaluje se od nás rychlostí 96 000 km za hodinu.
Proboha.
Mami.
Musíš zůstat vzhůru.
Budeš se chtít podívat teleskopem.
Pomalu dýchej.
Buď šťastná, prosím.
Když to dokážu já, tak ty taky.
Jsem šťastná, že jsi ty šťastná.
Ty to máš jednoduché, že jo?
Představuješ si to nejhorší na světě.
Máš pravdu, Claire. Občas je jednoduché být mnou.
Ahoj, zlato.
- Nechceš něco? - Ne, děkuju. - Něco k pití?
Johne!
Johne.
Johne!
Nemůžu najít Johna.
Nevíš, kde je?
Ne.
Zrovna jsem poslouchala.
Něco se změnilo.
Koně...
...uklidnili se.
Johne.
Dobré ráno, mami.
Vezmi si deku.
Tak jo.
Justine, snídaně!
Kde je John?
Jel do vesnice.
Proč si nevzal auto?
Abraham se potřeboval projet.
Když na něm ty nikdy nejezdíš.
Pojď se mnou. Justine.
Pojď.
Claire.
Claire. Co to sakra děláš?
Claire. Claire!
- Kam to jedeš? - Do vesnice.
- Ale tohle nemá s vesnicí nic společného. - Tak nasedni!
Chci, abychom byli spolu, až se to stane.
Možná...
...venku na terase.
Pomoz mi, Justine.
Chci to udělat správně.
Tak to si raději pospěš.
Dáme si skleničku vína.
Chceš, abych si dala víno na tvé terase?
Ano, udělala bys to, sestřičko?
A co písničku?
Beethovenovu 9. symfonii.
Něco takového?
Možná bychom si mohli zapálit svíčky.
Chceš, abychom se sešli na tvé terase, zazpívali si písničku
a dali si skleničku vína? My tři.
Ano.
To by mě udělalo šťastnou.
Víš, co si myslím o tvém plánu?
Ne. Doufala jsem, že se ti bude líbit.
Myslím, že stojí za hovno.
Justine, prosím.
- Jen jsem chtěla, aby to bylo hezké. - Hezké?
Proč se nesejdeme na blbým záchodě?
- Tak se nesejdeme. - Tak to máš pravdu.
Někdy tě tak strašně nenávidím, Justine.
Bojím se, že do nás planeta stejně narazí.
Neboj se.
Prosím.
Táta říkal, že nebudeme moct nic dělat, ani se kam schovat.
Pokud to tvůj táta řekl, tak na něco zapomněl.
Zapomněl na kouzelnou jeskyni.
- Kouzelnou jeskyni? - Ano.
Umí si ji udělat každý?
Teta Steelbreaker to umí.
Dobře, pojďme najít nějaké klacky.
Drž mě za ruku.
Zavři oči.