PARTEA ÎNTÂI: JUSTINE
Domnule...
Mai ai loc să dai în spate, dacă vrei. Ai suficient spaţiu...
Nu cred că te aude.
Domnule? Mă auzi?
Marinar, recepţionezi?
Ăsta e din alt stat, asta e problema.
Are loc un metru jumătate.
Dar se opreşte.
Are loc suficient!
E bine aşa...
Opreşte!
Stai!
E cam aproape.
Dar cred că mai are puţin loc.
- Ba nu... - Nu poate.
Înapoi...
- Vă rog să aveţi grijă. - Voi avea.
- Nu e maşina mea. - Promit.
Învârtiţi până la capăt.
Opriţi-vă.
- Îndreptaţi. - Acum cred că e bine, nu?
- Nici măcar nu te uiţi. - Tot ce văd e că nu arată bine.
Sunt şofer de limuzină cu experienţă.
- E foarte aproape pe partea aia. - Serios?
Da. Să nu mergi prea mult. Să o ţii dreaptă.
- Şi cum se bagă în viteză... - Poftim?
Opreşte aia.
Pe aici?
- Dă-te din faţă! - Vino, tot aşa.
Scuze...
Ne pare rău!
N-are rost să vă spun cât de mult aţi întârziat.
Ne pare foarte rău. Sincer.
Bună!
Bună, Claire! Îmi cer mii de scuze.
Trebuia să venim cu o maşină mai mică.
Cine a fost "geniul" care a vrut limuzină?
Şoseaua era aşa, iar maşina...
Nu eu am plănuit asta. Înţelegi?
A trebuit să petrec o săptămână cu cel mai anost om de pe planetă.
Şi cel mai costisitor planificator de nunţi din câte există.
- Eşti sigură că vrei asta. - Desigur!
Suntem abia aici. Trebuia să fie acum două ore.
- Am înţeles. - Să mergem.
- Ce astru e ăla? - Nu ştiu.
- John, tu erai expert în astronomie. - Să nu exagerăm.
Tu? Să nu exagerezi?
La care te uiţi?
Cea roşie.
Mă mir că o poţi vedea.
E Antares.
Cea mai strălucitoare stea a constelaţiei Scorpion.
Justine...
Mai trebuie doar să mergem la grajd şi să-l salutăm pe Abraham!
- Nu e obligatoriu... - Ba da.
Cine e Abraham?
Abraham, uite. Mă mărit!
Acum, Michael e soţul meu.
Sunt sigur că vă veţi înţelege bine.
Încântat de cunoştinţă.
Eu sunt iubita lui. Numai eu îl pot călări.
Nu e chiar adevărat...
Ce e? Şi eu îl mai călăresc.
Pe mai târziu!
Nu pot sta în tăcere.
- Oaspeţii aşteaptă de peste două ore. - Ştiu.
Sunt la capătul puterilor.
Bun venit la ceremonia domnişoarei Justine şi a domnului Michael.
- Mulţumim! - Mulţumesc, Little Father.
Aţi dori să participaţi la loteria nunţii?
Sigur că da.
Vă rog să estimaţi câte boabe sunt în sticlă.
Două milioane şi şase boabe.
- Două milioane... - Da.
- Şi vreţi să pariaţi şi pentru soţie? - N-aş îndrăzni să fac asta.
Pariul doamnei va rămâne deschis.
Am ajuns!
Bună, mamă.
- Felicitări, mătuşă Steelbreaker! - Mersi, Leo!
- Ce e asta? - Un pumnal.
Draga mea!
Hai să te prezint.
Ea e Betty, iar ea e Betty.
Betty şi Betty, ea e fiica mea, Justine.
Bună. Mă bucur să vă cunosc.
- Eu trebuie să salut pe toată lumea... - Sigur că da.
Doamnelor şi domnilor, am aşteptat ceva vreme,
dar să închinăm în cinstea mirelui şi miresei.
Pentru Justine şi Michael!
Tava se dă din stânga spre dreapta.
De la stânga la dreapta...
- Justine! Să nu-l laşi să ţină discurs! - De ce?
Dumnezeule...
Ce faci?
Scuză-mă...
Domnişoarele de lângă mine nu au primit linguri.
Le-ar plăcea foarte mult să aibă şi ele.
Ne cerem scuze.
Eşti groaznic!
Ospătar...
Justine, ai putea să-l plesneşti pe tatăl tău din partea mea?
Tim!
Justine, ascultă aici, ce mama naibii!
După cum ştiţi majoritatea, în seara asta eu joc un rol dublu.
Sunt cavaler de onoare pentru Michael, dar sunt şi şeful miresei.
N-am nimic rău de spus în privinţa mirelui, dar mireasa...
Justine, eşti o femeie superbă.
Unde e sloganul meu?
Întotdeauna găseai un slogan când trebuia să o faci pe fugă.
Ce s-a întâmplat?
Amorul ţi-a acaparat viaţa?
Nu mai poţi munci fiindcă ţi-ai găsit bărbatul perfect?
Te întreb doar pentru că dacă ar fi să aleg
între o femeie pentru dragul meu Michael şi o angajată,
aş alege angajata, fără ezitare.
Publicitatea, Justine!
Justine, eşti prea bună ca să lucrezi în publicitate.
O ştii şi tu, o ştim cu toţii...
Mulţumesc că te-ai ţinut de treabă.
Vă las să vă gândiţi la slogan, în timp ce vă voi dezbălui veşti mai bune.
Astăzi, compania nu a pierdut un simplu autor de reclame.
Compania a câştigat un nou director artistic.
Pe tine, Justine.
Felicitări!
Meriţi, ce sărăcie!
Tatăl miresei ne va spune câteva cuvinte.
Draga mea fată...
Astăzi... străluceşti!
Iar eu sunt doar puţin confuz pentru că am prea multe Betty la masă.
Nu te-am mai văzut atât de fericită.
Ce aş mai putea spune fără să vorbesc despre maică-ta?
Soţia mea din trecut...
Tocmai asta evit să fac.
Dar nu cred că aş spune vreo noutate dacă aş spune că uneori
devine cam dominatoare.
Dominatoare? Ce porcărie!
Pentru cei care nu ştiu cine sunt, sunt mama lui Claire şi a lui Justine.
Justine, dacă ai ambiţii în viaţa asta, să ştii că nu vin din partea tatălui tău.
Da.
N-am venit la biserică. Nu cred în căsnicie.
Claire, pe care mereu am considerat-o o fată sensibilă,
ai aranjat o petrecere spectaculoasă!
Până ce moartea ne va despărţi... În vecii vecilor, Justin şi Michael...
Am un singur lucru de spus.
Bucuraţi-vă cât puteţi.
- Eu una, urăsc căsniciile. - Gaby, te rog...
Mai ales când sunt implicaţi cei mai dragi membri ai familiei mele.
De ce te-ai obosit să mai vii?
Justine, vino cu mine.
Ascultă-mă. Ne-am înţeles că nu vei face circ în seara asta.
- Nici nu vrem circ. - Aşa e! Nu vrem!
Nu...
Uită-te la mine când vorbesc cu tine.
Dar nu am făcut nimic.
Ştii la ce mă refer.
Bine.
Catherine vrea să urce pe scenă.
Unde e mireasa?
Am căutat-o peste tot.
Mirele va ţine un discurs în cinstea miresei.
Draga mea, Justine...
Fiţi blânzi, eu n-am mai ţinut discursuri.
Îmi cer scuze.
Vorbesc serios, n-am mai ţinut niciun discurs, până acum.
Justine se pricepe cu cuvintele. Ar putea spune cele mai minunate lucruri...
Atunci las-o pe ea să ţină discursul, ce naiba...
Justine...
Te iubesc atât de mult...
Şi niciodată nu am visat că voi avea o soţie atât de frumoasă.
Eu... cred că sunt cel mai norocos om de pe planetă.
Te iubesc.
Asta e tot... E tot ce am.
Ne vom muta în living, pentru a elibera mesele.
Apoi, însurăţeii vor dansa...
Pe urmă, la 23:30, mireasa şi mirele vor tăia tortul, aici.
Vrea la culcare.
- Te-ai descurcat de minune. - Vreau eu să îl culc.
- Nu. Seara asta e a ta. - Te rog!
- Eşti sigură? - Da.
Vino.
Noapte bună, dragule.
Vino aici!
Stai bine?
- Când vom face peşteri împreună? - Vom face multe peşteri împreună!
Dar nu în seara asta.
Doar tu eşti mătuşa Steelbreaker, nu?
Da. Exact asta sunt.
Justine...
Bună, Claire.
Trăgeam un pui de somn.
Nu dormi. E nunta ta.
Încă n-am trecut nici de jumătate.
Aşa e...
Trebuie să-mi revin.
Ce se întâmplă, Justine?
Eu...
Mă zbat prin
fire gri de lână.
Mi se încâlceşte în picioare.
E foarte greu şi nu le pot trage după mine.
Nu e aşa, chiar dacă nu îţi place să o auzi.
Nu-i spune nimic lui Michael.
Ar crede că sunt proastă.
Mă duc după ea.
- Cheam-o şi pe mama, te rog. - Bine.
Justine, sunt John.
Te aşteptăm să tăiaţi tortul, draga mea.
Te rog să cobori cât poţi de repede, bine?
Gaby?
Gaby...
Gaby, scuze de deranj, dar aşteptăm să tăiem tortul.
Nici când a făcut treaba mare la oliţă pentru prima dată, n-am fost acolo.
Nici la primul ei act sexual nu am fost de faţă.
Mai scutiţi-mă cu ritualurile voastre de rahat!
Deja e absurd, ce naiba!
Vă mulţumim pentru răbdare, dar avem probleme cu rochia miresei.
Va coborî imediat.
Afurisitele alea s-au încuiat în cameră şi fac baie!
Toată familia ta e ţicnită?
- E de-a dreptul jenant. - Ştiu.
Trebuia să punem duşuri în aripa invitaţilor.
De câte ori nu v-am spus?
Ce mama mă-sii, dacă lumea ar vrea să piardă vremea în baie, ar sta acasă.
Aici avem teren de golf cu 18 găuri. Nicăieri n-ar mai fi găsit.
Nicăieri.
Incredibil!
- Gata, continuăm fără ea. - Fără Justine?
Fără maică-ta.
M-am săturat!
Incredibil!
Mi-a distrus nunta. Nu o pot privi.
Haide.
Hai că poţi, Michael!
E-ntreagă!
Uite aşa.
Îmi pare rău.
Nu ai de ce.
Să nu-ţi mai ceri iertare vreodată.
Văd că nu te simţi bine în seara asta.
Trebuia să observ de ieri.
Te-am cam neglijat în ultima vreme.
E vina mea.
- Putem merge undeva să discutăm? - Sigur că da.
Ia loc, te rog.
Voiam să ţi-o dau doar mâine.
Am găsit un teren perfect pentru noi.
Sunt mere din soiul Empire.
Sunt foarte dulci şi au culoare roşu aprins.
Sunt şi puţin acre.
Mâncam de astea când eram mic.
E frumos, nu?
Peste zece ani, când copacii s-au maturizat, poţi sta la umbră.
Dacă mai ai zile în care nu te simţi bine,
cred că asta te va binedispune la loc.
- E foarte frumos. - Da.
Acum ştiu de ce ai fost atât de ocupat...
Ieri am semnat contractul şi nu am vrut să-ţi spun.
- Poftim. - Nu, vreau să o ţii la tine tot timpul.
Să nu uiţi imaginea asta.
Te mai poţi uita din când în când la ea.
O voi ţine mereu la mine.
Am putea pune şi un leagăn pe un copac.
Mai vorbim despre asta când va fi momentul.
Sigur că da. Toate la timpul lor.
Pa...
Sper că eşti fericită-n draci.
Da, ar trebui... Chiar ar trebui.
Ai idee cât m-a costat afacerea asta?
- Cifre cât stadionul. - Nu... N-am ştiut.
- Ar trebui să... - Da, ar cam trebui.
Sunt o căruţă de bani. O tonă.
Unii ar trebui să-şi doneze membrele pentru banii ăştia.
- Sper să nu regreţi cheltuiala. - Depinde.
- Dacă facem o înţelegere. - O înţelegere?
Da.
Că vei fi fericită.
Da, desigur... Ce altă înţelegere să fie?
Bine.
Felicitări.
Am încercat să o dau afară pe maică-ta.
Asta faci de obicei...
Aşa e.
Mulţumesc pentru minunata petrecere pe care mi-ai oferit-o.
- Câte găuri avem pe terenul de golf? - 18.
Exact.
Eşti fericită?
Bravo.
Salută-l pe tânărul acesta.
- Felicitări. - Mulţumesc.
- Eu sunt Tim. - Bună, Tim.
Tim lucrează la noi de două zile.
Întâmplarea face că e nepotul meu, dar nu trebuie să ţii minte asta.
Tim nu credea că scot un slogan de la tine în seara asta.
Mă gândeam că poate va fi dificil.
Sunteţi colegi!
L-am angajat după ce am auzit ce pregătiri are.
Bine.
Ce e important să ştii dacă vrei să ai succes în Relaţii cu Publicul?
Tim?
Nimic, desigur. E prea perfectă întâmplarea.
Nu ştie nimic, dar l-am angajat pe loc.
Pe un salariu destul de bun, ce spui, Tim?
Un salariu foarte bun...
Bun venit, Tim.
Dar există o şmecherie la posturile cu salarii mari.
Un salariu foarte bun...
- Ce îl forţezi pe Tim să facă? - Să scoată sloganul de la tine.
Altfel, s-a zis cu el. Ar fi nasol, la câte datorii are.
Pa.
Dacă îi dai de lucru, nu se lasă.
Trebuie să fii de faţă când îi vine ideea. Ţine-te după ea.
Serios, află sloganul ăla!
Să-mi spui dacă îţi vine sloganul şi îl voi nota.
Mai scuteşte-mă...
Eu ies.
Îmi pare rău, dar chiar sunt entuziasmată!
Ştiu că îl costă o grămadă de bani pe John.
John e putred de bogat. Ar trebui să înceteze cu asta.
Nu e vorba de costuri. Credeam că asta îţi doreşti.
Chiar mi-o doresc.
Michael a încercat toată seara să comunice cu tine. Degeaba.
Nu e adevărat! Zâmbesc, zâmbesc şi iar zâmbesc...
Ne minţi pe toţi!
Ţi-am adus lucrurile.
Ce vrei tu de aici? N-ai ce căuta aici.
Nici eu.
Sora ta pare oarecum fermecată de eveniment.
Mamă...
Mi-e puţin frică.
Numai puţin?
Eu aş face pe mine de frică, în locul tău.
Nu. E vorba de altceva.
Sunt speriată, mamă.
Nu reuşesc să păşesc cum trebuie.
Văd că încă poţi şovăi.
Şovăie departe de aici, ce naiba.
Încetează cu visele, Justine.
- Mi-e frică! - Tuturor ne e, draga mea.
Uită tot şi fugi de aici.
Nu, mulţumesc.
Atenţie, vă rog!
Aţi putea veni afară, puţin?
Betty!
Încă un pahar, te rog.
- Chiar te cheamă Betty? - Nu, domnule.
Nu are nimic.
Tată, putem vorbi puţin?
Sănătate!
Vii puţin lângă mine?
- Aşteaptă... - Haide.
Lasă-mă.
- Michael, mă laşi puţin? - Poftim?
- Lasă-mă puţin, te rog. - Poftim?
Mă laşi puţin, te rog?
Da. Sigur că da.
Îmi tragi fermoarul?
E bine?
Gata.
Bună.
- Noapte bună, somn uşor! - Noapte bună!
Mă duc spre casă, draga mea.
Te rog, tată. Trebuie neapărat să vorbim.
Little Father, tata ar vrea să rămână. Mai sunt camere libere?
Camera opt e liberă...
- O putem pregăt, dacă doriţi. - Da, dorim.
Putem lua micul dejun împreună!
Justine!
Vino cu noi să serveşti nişte supă cu ceapă.
Tim, vrem supă!
Cum îţi merge minunata seară?
- Păcat de Tim... - Ce e cu el?
A fost concediat.
N-a rezistat prea mult în firmă, dar e un domeniu imprevizibil.
Ba eşti rege, ba cerşetor...
Şi te întorci de unde ai venit, nu-i aşa, amice?
Mă bucur că ne-am întâlnit, Jack. Te căutam.
Ce ţi-am spus? Nici în seara nunţii nu se opreşte din muncit.
La cină nu mi-a venit nimic.
Dar m-am jucat cu o idee pentru o campanie mică.
Problema e cum vom atrage publicul minor la un produs submediocru?
Preferabil, prin ceva care să creeze un obicei.
Am ajuns la o concluzie, în ceea ce priveşte sloganul.
Mă gândeam cum ar fi dacă am încerca să te vindem pe tine, Jack.
Apoi, în mod surprinzător, am ajuns exact de unde am pornit.
La nimic.
Nimic? Nu e un slogan rău, Jack.
În calitate de director artistic, ai putea să-mi dezvolţi ideea sloganului?
Nimic nu îţi ajunge, Jack.
Urăsc firma şi te urăsc pe tine cu atâta pasiune
încât nu am găsit cuvinte ca să pot descrie.
Eşti un om mărunt. Un nemernic însetat după putere, Jack.
Să-nţeleg că asta e demisia?
Să ştii că nu găseşti multe posturi în perioada asta.
Mi-am scăpat farfuria...
Să-nţeleg că...
Plecăm?
Da.
Putea fi altfel.
Aşa e, Michael.
Dar, Michael...
La ce te aşteptai?
Aşa e.
Ai dreptate.
Claire?
Uneori te urăsc atât de mult...
Din câte văd, ai rămas fără soţ şi fără şef.
Aş putea să-mi ofer serviciile? Cu toată stima.
Tu ai idei, eu mă pricep la afaceri...
Am fi un cuplu perfect.
Sexul a fost bun.
Nu cred că e o idee bună.
Nu. Ai dreptate.
Mă scuzaţi. Avem rezultatul.
- Poftim? - La loteria cu numărul de boabe.
Şi?
- 678. E numărătoarea finală. - 678?
- Nimeni nu a nimerit. - Nu mai spune.
Unii au fost pe aproape, dar nimeni nu a nimerit.
- De necrezut! - Se poate spune şi aşa...
Şi totuşi, e adevărat.
Dar ăsta e rezultatul concursului. Mulţi aşteaptă rezultatul.
- Mai e şi premiul... - Aruncă-l.
Tată?
Pentru fiica mea cea dragă, Betty.
Mai mândru de atât nu puteam fi.
Dar nu te-am găsit
şi cineva s-a oferit să mă ducă acasă şi nu am putut refuza.
Ne vedem curând.
Pupici, de la tatăl tău netot.
Justine, trezeşte-te.
Mergem să călărim.
- Am încercat, Claire. - Aşa e. Chiar ai încercat.
Haide, Abraham! Du-te.
Hai, să mergem!
Lipseşte steaua roşie din Scorpion.
Antarus nu mai e la locul ei.
PARTEA A DOUA: CLAIRE
Jur că sora ta nu e în stare să facă nimic, singură.
Bună, dragă. Ce mai faci?
Fă cum ţi-am spus. Te aşteaptă un taxi la capătul străzii.
I-am spus deja.
- Deschide uşa şi intră. - Incredibil...
Intră în taxi, draga mea.
Atunci, sună-mă din nou dacă nu ajungi la maşină.
- Plătim când ajungi, nu-ţi face griji. - Mai vedem...
Te iubesc, draga mea.
- John, e sora mea, ce Dumnezeu! - Fii serioasă.
Are o influenţă negativă asupra ta şi a lui Leo.
- E bolnavă. - Aşa e.
Ai intrat iar pe internet?
Claire, ai promis.
- Mi-e frică de planeta aia idioată. - Planetă idioată?
Planetă minunată, vrei să spui.
Iniţial a fost neagră, acum e albastră.
Blochează antenele, se ascunde după Soare...
Cred că va fi cea mai incredibilă experienţă din viaţa noastră.
Va ajunge în cinci zile şi nu se va ciocni de noi.
Aşa cum nu s-a ciocnit nici de Mercur, după cum se ştia dinainte.
Nu s-a ciocnit nici de Venus. Şi asta ştiam.
Nu va lovi Pământul, pentru că ştim asta.
Claire, uită-te la mine.
Draga mea, trebuie să ai încredere în oamenii de ştiinţă.
- Au spus că ne va lovi. - Nu e aşa!
Adevăraţii savanţi nu spun asta.
Profeţii apocalipsei ar spune orice ca să-i bage lumea în seamă.
Adevăraţii savanţi sunt de acord că Melancholia va trece prin faţa noastră.
Şi va fi cea mai frumoasă privelişte.
Aş vrea să o privim împreună, cu telescopul.
- Te rog! - Nu. Mai bine nu.
Mama mă-sii de treabă!
Când construim peşterile alea, mătuşa Steelbreaker?
Dragule, nu chiar acum. Vom face asta mai târziu.
Bine?
- Încă doarme. - E timpul să se trezească.
- Ce pregăteşti? - Fleică.
- Fleică? - Da.
Dacă asta n-o scoate din pat, nimic n-o va face.
E timpul să te trezeşti, Justine. Gata cu somnul.
Hai să faci o baie lungă. Ştiu că îţi place.
O să-ţi placă. Promit. Vino.
Te spăl eu, bine? Ridică piciorul.
- Haide. - Bine.
Ridică piciorul.
E doar o baie.
- Trebuie să te speli, nu? - Sunt atât de obosită...
- Haide, încearcă. - Nu pot.
Justine, o să-ţi placă.
Vezi?
E o baie frumoasă. Haide, te rog.
Poate mâine vom fi mai pregătiţi.
La cină te aşteaptă o surpriză.
- Simţi? - E fleică?
Surpriză!
Are gust de cenuşă!
Nu-i nimic, surioară.
Mătuşa Steelbreaker plânge...
Vrei să te întorci sus?
- Mă pot scuza de la masă? - Mai ia o înghiţitură.
Uite.
E o planetă care s-a ascuns în spatele Soarelui.
Va trece pe lângă noi.
Îi spune "zbor în treacăt".
Nu e momentul să o sperii pe mătuşa ta cu chestiile astea.
Dacă crezi că mi-e frică de o planetă, eşti cam proastă.
Salut!
Am adus câteva provizii,
în caz că Melancholia se apropie prea tare.
Aş aprecia foarte mult dacă nu i-ai spune lui Claire despre asta.
Se agită cam uşor.
Haide, Justine.
Ia-l. Aşa.
Haide, Justine, scoate-l afară.
Justine, scoate-l afară!
Haide.
Hai!
- Nu-l bate! - Mişcă!
Justine! Nu-l mai bate!
Opreşte-te!
Uite-o.
Uite-ţi "trecătorul"...
N-ai voie să atingi aparatul. Vino, Leo!
Uite!
Fiul nostru a inventat un dispozitiv foarte interesant.
Dacă reglezi oţelul şi-l ţii pe piept, înspre planetă,
îţi va spune cât de repede se apropie şi cât de repede va trece.
- Leo? Ce aşteptăm noi? - Seara de mâine!
Exact!
- E incredibil. - Nu-i aşa? Hai să văd şi eu.
"MOARTE" - CAUTĂ
PĂMÂNTUL ŞI MELANCHOLIA DANSUL MORŢII
John!
Vin acum!
Suntem pregătiţi. Curentul va reveni peste câteva zile.
Claire...
Mâine seara, Melancholia va trece pe lângă noi.
Nu va mai trebui să o vezi vreodată, bine?
- Şi... nu ne va lovi, nu? - Nici gând!
Dar dacă savanţii tăi au calculat greşit şi...
N-au calculat greşit.
Promiţi?
Sigur că da.
- Promit. - Bine.
Răsare din nou. Ca Luna. Din cauza rotaţiei Pământului.
Exact cum au spus că va fi.
- Ţi-e foame? - Nu, mulţumesc.
- Eşti bine? - Da.
Vrei să ne omori pe toţi?
- Poate ar trebui să le ţin eu. - Să nu te atingi de ele!
Să nu-ndrăzneşti să le atingi!
- Justine? Vino să faci baie. - Am făcut.
- Serios? - Da, sunt foarte curată.
Tata n-a venit la lucru.
Am verificat şi panoul şi nu ne-a lăsat vreun mesaj.
Am încercat să-l sun, dar telefonul nu funcţionează bine.
Nu s-a mai întâmplat aşa ceva. Dacă lipsea de la lucru, ne anunţa.
- Are o familie? - Locuieşte în sat, deci...
Nu ştiu. Cred că are o familie.
Poate că unul din momentele în care trebuie să fie alături de ei.
Va trece pe lângă noi, deseară.
John e foarte calm în privinţa asta.
- Şi asta te linişteşte cumva? - Sigur că da.
John întotdeauna a studiat una, alta...
Pământul e un loc malefic.
- Nu trebuie să-l jelim. - Poftim?
Nu-i va lipsi nimănui.
Şi Leo cum va mai creşte?
Ştiu doar că viaţa pe Pământ e ceva rău.
Poate mai există viaţă şi altundeva.
Dar nu există.
De unde ştii?
- Pentru că ştiu anumite lucruri. - Întotdeauna ţi-ai imaginat asta.
- Ştiu că suntem singuri. - Eu cred că n-ai cum să fii sigură.
678. Loteria boabelor.
Nimeni n-a ghicit numărul boabelor din sticlă.
- Aşa e. - Dar eu ştiu.
678.
Poate...
- Dar asta ce dovedeşte? - Că eu chiar ştiu anumite lucruri.
Dacă eu spun că suntem singuri,
suntem singuri.
Viaţa există doar pe Pământ.
Şi nu va mai exista foarte mult.
Nu...
Pot sta treaz toată seara, până în toiul nopţii!
Voi vedea cum trece planeta pe lângă noi.
Mă voi uita prin telescop!
Sigur că da, dragule.
Dar eşti sigur că rezişti atât de târziu?
- N-ai prea dormit în ultima vreme. - Sigur că pot!
Nu-i aşa, mătuşă Steelbreaker?
- Aşa-i că pot? - Sigur că poţi.
E ora unsprezece. Aproape a ajuns.
Leo, dragule.
E timpul să te trezeşti.
Leo...
Leo ar trebui să vadă asta.
Dumnezeule!
Gata. Te poţi uita.
Ţi-e frică?
Nu... Arată...
- Pare a fi prietenoasă. - Aşa e!
Asta tot încercam să-ţi explic!
Dumnezeule!
Aş vrea să propun un toast.
Pentru viaţă!
Pentru viaţă? Cum adică "pentru viaţă"?
Ai spus că totul va fi bine!
N-avea rost să speriem pe toată lumea.
- Vrei să spui că suntem în pericol? - Nu! Spuneam că...
Nu!
Spuneam doar că la astfel de calcule de o asemenea proporţie,
trebuie să iei în considerare şi o marjă de eroare.
Îmi pare rău.
Nu mai e distractiv.
Deja se îndepărtează de noi.
Dar nu se vede cu ochiul liber.
Vino aici.
Pune-o la piept şi îndreapt-o către planetă.
- E fixată bine? - Da.
În cinci minute va fi mai mică.
- Nu pot respira. - Calmează-te.
E normal. Ne ia din atmosferă.
Ne vom simţi ameţiţi, o perioadă. Încearcă să respiri liniştită.
Respiră...
Aşa...
Încearcă să respiri liniştită.
Aşa.
- Te rog. Mă pot uita? - Sigur că da.
- E mai mică! - Sigur că e.
E mai mică!
Sigur că e mai mică...
Se îndepărtează de noi cu peste o sută de mii de km pe oră.
Linişteşte-te...
Mamă. Trebuie să stăm treji.
Vreau să mă uit prin telescop.
Respiră liniştit.
Te rog, fii fericită.
Dacă pot eu, poţi şi tu.
Mă bucur că eşti fericită.
Tu n-ai nicio grijă...
Eu...
Întotdeauna îmi imaginez ce e mai rău.
Aşa e, Claire. Uneori e uşor să fii în pielea mea.
Bună, dragule.
- Ai nevoie de ceva? Ceva de băut? - Nu, mulţumesc.
Nu?
John?
John!
John?
John!
John?
John!
Nu-l găsesc pe John.
Nu ştii unde e?
Nu.
Stăteam şi ascultam.
Ceva e diferit.
Caii.
S-au calmat.
John.
Bună dimineaţa, mamă.
Ia-ţi o pătură.
Haide.
Justine! Micul dejun!
Unde e John?
El...
S-a dus până în sat.
De ce nu a luat maşina?
Abraham voia să fie călărit.
Dacă tu nu îl mai călăreşti...
Veniţi cu mine. Justine.
Vino!
Claire.
Hai odată!
Claire!
Ce naiba...
Claire.
Claire!
- Unde mergi? - Până în sat.
- Nu rezolvi nimic cu asta. - Intră!
Vreau să fim împreună
când se întâmplă.
Vreau să ies
pe terasă.
Ţine-mă, Justine.
Vreau să se termine bine.
Ar fi bine să te grăbeşti.
Poate bem un pahar de vin.
Vrei să beau un pahar de vin pe terasa ta?
Da. Vrei, surioară?
Ascultăm o piesă?
Simfonia a noua alui Beethoven?
Ceva de genul?
Poate aprindem nişte lumânări.
Vrei să ne strângem pe terasă
ca să cântăm
şi să bem un pahar de vin.
Noi trei.
Da.
M-ar face fericită.
Ştii ce cred eu despre planul tău?
Nu.
Speram să-ţi placă.
Cred că e o porcărie.
Justine, te rog.
- Vreau să fie frumos. - Frumos?
Ce-ar fi să ne întâlnim pe budă?
Atunci, mai bine nu.
Fii sigură că nu!
Uneori te urăsc atât de mult, Justine!
Mi-e frică.
Planeta tot ne va lovi.
Să nu-ţi fie.
Te rog.
Tata spune că nu avem ce face. Nu ne putem ascunde nicăieri.
Dacă tatăl tău a spus asta,
înseamnă că a uitat ceva.
A uitat de peştera magică.
Peştera magică?
Da.
Toată lumea poate face asta?
Mătuşa Steelbreaker poate.
Bine.
Hai să găsim nişte beţe.
Luaţi-mă de mână.
Închideţi ochii.