În anul 1855, Anglia și Franța erau în război cu Rusia, în Crimeea.
Trupele engleze erau plătite în aur.
O dată pe lună 25.000 de lire în aur erau încărcate în cutii
în banca londoneză "Huddleson and Bradford"
și escortate de gărzi înarmate la gară.
Convoiul nu avea un traseu fix sau un orar precis.
Aurul era încărcat în vagonul de bagaje al trenului spre Folkestone,
pentru a fi transportat pe coastă, iar de acolo în Crimeea.
Cutiile etanșe erau plasate în două seifuri Chubb special construite,
protejate de doi centimetri de oțel călit.
Fiecare seif cântărea 550 de livre.
Fiecare seif era închis cu două lacăte.
Era nevoie de câte două chei sau patru chei în total.
Pentru protecție, fiecare cheie era protejată individual.
Două chei erau încredințate dispecerului gării
care le păstra închise în biroul său.
A treia se afla în custodia dlui Edgar Trent,
Președintele Băncii Huddleston and Bradford.
Dl Henry Fowler, managerul Băncii Huddleston and Bradford,
păstra cea de-a patra cheie.
Prezența unei așa mari cantități de aur într-un singur loc
a stârnit, firește, interesul bandiților englezi.
Până în 1885 nu avusese loc jefuirea unui tren în mers.
MARELE JAF AL TRENULUI
SubRip by Driv3r www.titrări.ro
E mort ?
Jaf ?
Cu greu aș numi ăsta un jaf. Un biet om, lucrând pe cont propriu.
N-a avut nicio șansă de reușită.
Vorbind în numele Băncii Huddleston and Bradford, trebuie să vă informez
că afacerea a fost nesemnificativă și nedemnă de atenția noastră.
Pot spune, fără teama de-a fi contrazis.
- Banditul a murit. - Da.
Paznicul l-a aruncat din tren în plină viteză. A murit pe loc.
Bietul nenorocit !
- N-a fost identificat ? - Nu cred.
Felul în care a părăsit acest Pământ i-a șters trăsăturile feței.
Hoțul, desigur, urmărea să fure aurul pentru Crimeea ?
- Așa se pare. Părerea mea e... - Războiul ăsta blestemat !
Va face un mare rău națiunii, ascultă ce spun.
Iar a început.
Neliniștile din nord... Și acum un inoportun război cu Țarul.
Ce aștepți, când un om din șapte are drept de vot ?
Acum votează și simplii vânzători.
În curând vor vota și femeile, dacă reușesc să se impună.
Votul femeilor ! Chiar așa !
De fapt acest jaf a avut o interesantă...
Reprezentantele sexului femeiesc n-au capacitatea de a fi logice.
- Sunt prea emotive. Absurd ! - Nu logica lor îmi oferă bucurii.
Chiar și o femeie cumsecade îți face multe necazuri...
Lasă, Arthur. Au și ele rolul lor.
Edward a ales calea cea bună, aceea de a nu se însura.
O să-l prindă cineva și pe Edward.
Știu vreo două care sunt cu ochii pe el.
Mă îndoiesc că Edward va fi prins.
Dumnezeu știe ce ar putea prinde în Londra un om neînsurat...
A existat vreun pericol ca hoțul din tren să fure aurul ?
- Nu, e absolut imposibil. - Nimic nu-i imposibil.
Total imposibil, domnilor. Sunt seifuri Chubb.
Patru chei aflate în păstrare în locuri separate. Absolut imposibil.
- Totuși, ar putea fi posibil... - Nu-mi imaginez cum.
Un hoț ar trebui să obțină toate cele patru chei.
Două sunt ținute sub cheie de dispecerul gării.
Una se află în mâinile președintelui nostru, dl Edgar Trent,
pe care îl știm cu toții ca fiind de mare încredere.
Nu știu unde ține cheia dl Trent,
dar știu unde e a patra, încredințată mie.
La naiba, Henry, când ai de gând să ne spui unde ai ascuns cheia ?
O port în jurul gâtului. O port tot timpul.
- Chiar și când faci baie ? - Da. Întotdeauna se află asupra mea.
- Inteligent ! - Foarte ingenios.
Domnilor, obținerea celor patru chei e practic imposibilă.
Transporturile de aur pentru Crimeea și toate tranzacțiile băncii...
Sunt în perfectă siguranță.
Doamne-ajută !
Poți să fii sigur, Edward.
Cine cred oamenii că ești ?
Mă cred Edward Pierce. Un abil om de afaceri.
Asta acoperă, cu siguranță, o multitudine de păcate.
Desigur, în cadrul acestui grup.
- Și care sunt afacerile tale ? - Nu se știe exact.
Se pare că am făcut avere cu cărbuni, în nord.
- Chiar așa ? - Desigur. Sunt un om cu stare.
- Chiar ești ? - Așa cred.
- Am devenit cineva. - Și ei cred toate astea ?
Între oamenii de afaceri nu se pun prea multe întrebări.
Ei știu că te interesează teatrul ?
Un domn neînsurat trebuie să se distreze.
- Trebuie ? - Sigur că da.
Au amintit despre tren ?
Ce au spus ?
Cu toții au fost de acord că e imposibil.
Pur și simplu imposibil.
Îți place asta.
Se vede că te excită...
Bine lucrat.
N-a fost rău, aș putea spune.
- Arăți bine. - Da, prea bine.
- Cum merge ? - Tocmai ai văzut, nu ?
Sau sunt atât de rapid încât n-ai putut vedea nimic ?
- Am văzut. Ai prins-o cu ceva ? - Nu, doar cu mâna.
Te gândești să-mi dai ceva de lucru ?
Mă gândesc la câte ceva.
Aceste câteva lucrușoare ar putea fi spargeri, furtișaguri ?
Ar putea fi.
- Puțin cam riscante, nu ? - Foarte riscante.
- Furtișaguri sau chei ? - Chei.
- Ceară sau luate de-a dreptul ? - Ceară.
Nu tu ai fost cel cu spargerea de la Berkeley Hills, nu ?
Berkeley Hills. O porcărie.
Treabă murdară. Au fugit cu vreo 2.000 de guinee.
Mă gândesc la ceva mai important.
Amprente pe ceară ? Din zbor ?
Atunci ți-ai găsit omul. Sunt cel mai rapid spărgător !
- Așa am auzit și eu ! - Despre ce e vorba ?
Mai întâi trebuie să urmărim un om important.
Noapte bună.
Dl Edgar Trent, distinsul președinte al Băncii Huddleston and Bradford,
urmează un program foarte exact.
Pleacă de la bancă, la sfârșitul fiecărei zile, exact la ora șapte.
Dl Trent locuiește la nr. 7, în Belgrave Square.
Are o casă cu 23 de camere, excluzând camerele servitorilor.
A doua lui soție e cu 30 de ani mai tânără ca el.
Cu ajutorul fetei ei vitrege, ea conduce cu strictețe gospodăria.
În total sunt angajați zece servitori.
Vizitiu, grădinar, ușier, valet, bucătar, două servitoare.
Toți servitorii sunt multumiți și nu pot fi mituiți.
- Câini ? - Doi terieri.
Îi plimbă de două ori pe zi. La 7 dimineața și 8:15 seara.
- Copii ? - Cinci.
Trei dintre ei locuiesc acasă.
Cel mai mic are patru ani și are tendințe de somnambulism.
Nu are rost să spargem o casă cu 23 de camere
până nu aflăm unde se află cheia.
Cel care știe unde e cheia e dl Trent.
Cu siguranță.
Trebuie să aibă o slăbiciune. Jocurile ? Băutura ? Femeile ?
Nu !
Niciun domn respectabil nu e într-atât de respectabil.
- Îi place vânătoarea de șobolani. - Desigur.
Cei mai grozavi !
Născuți și crescuți la țară. Cine încearcă un șobolan ?
Domnilor, cine pune la încercare un șobolan ?
15 dintre cei mai buni pentru animalul meu de rasă.
Cântărește animalul de rasă al dlui Trent.
Un domn care iubește mult sportul.
Câinele de rasă al dlui Trent. Iată-l !
14 livre.
Câinele de 14 livre al dlui Trent luptă împotriva a 15 șobolani.
- Fixăm timpul la trei minute ? - Da.
Trei minute, domnilor. Puteți face pariurile.
Dă-i cei 15 șobolani, Tom !
Sunteți gata ?
Gata !
Start !
E timpul, dlor. Trei minute. Gata, au trecut cele trei minute.
Scoateți câinele. Mulțumesc, domnilor.
Lasă, ai să câștigi data viitoare.
Plătiți-vă datoriile !
Cine urmează ? E cineva pasionat de animalul său de rasă ?
O șansă cinstită ! Câștigați o dată, de două ori. Pierdeți ?
Cine urmează să pună la încercare cei mai grozavi șobolani de țară ?
Vă pot ține companie ?
Dacă doriți.
Lover n-a fost la înălțime în seara asta. I-a lipsit vioiciunea.
Dar s-a descurcat binișor. Lover al meu va lupta din nou.
Desigur, și voi paria din nou pe el.
Ai pierdut mult ?
10 guinee, o nimica toată.
10 guinee ! Mă bucur că nu ești prea afectat !
Admir un om care crește un animal de rasă și concurează cu el.
Ar trebui să fac și eu la fel, dacă n-aș fi așa des plecat cu afaceri.
De câte ori lipsesc, soția se ocupă de animale.
Mi-e teamă că eu am fost prea devotat afacerilor în ultimii ani.
Nu m-am căsătorit niciodată. Desigur aș dori s-o fac.
Desigur.
E greu să cunoști o fată potrivită.
Ce construiți mai exact ?
Ne-am gândit la o roată de apă.
Va fi minunat mai ales când vom avea curbura ruginită a roții de apă...
- Construim roata cu mari cheltuieli. - E construită din metal ruginit.
Lucrătorii sunt deosebit de ingenioși.
Dar, desigur, trebuie să așteptăm să crească vegetația în jur
pentru a arăta așa cum trebuie.
Sunt sigur că va fi o ruină frumoasă.
Unde e Elizabeth ?
Am petrecut aici multe ore plăcute,
privind muncitorii potrivind fiecare piesă la locul său.
Ce pricepere !
O presează, nu ?
Nu, o asamblează cu șuruburi lungi, potrivite strâns.
Da, cu lungi șuruburi, bine potrivite.
Eu tocmai m-am întors din America, unde s-au înălțat multe construcții.
E palpitant să vezi cum se îmbină lucrurile.
Atâta timp cât nu scade calitatea.
Îmbinări strânse, ăsta e secretul.
E așa o raritate în zilele astea...
Depinde de priceperea lucrătorului, desigur.
Iar el trebuie să aibă și uneltele potrivite...
Iubita mea fiică.
Să vă prezint: dl Edward Pierce, fiica mea, Elizabeth.
Dră Trent, m-ați luat prin surprindere.
N-aș putea spune dacă asta e în avantajul meu sau nu.
Vă asigur că e numai în avantajul dvs.
- Serviți unul, dle Pierce ? - Cu mulțumiri.
Tocmai discutam despre ruine, Elizabeth.
- Se înalță așa frumos... - Ruinele acelea îngrozitoare.
Nu le suport. Mi-au distrus atâtea flori frumoase.
- Îți plac florile ? - Mai serviți ceai, dle Pierce ?
Îmi plac. Eu controlez plantarea tuturor florilor din grădină.
Cea mai rămas din ea.
Primulele îmi plac în mod deosebit.
Sigur.
- Poate ați dori să le vedeți ? - Aș fi încântat.
Ne scuzați ?
E rar ca un bărbat să se intereseze de flori...
Nu știu dacă e potrivit pentru ea, Edgar.
- Pare destul de drăguț. - Are prea multe de spus.
Aveam și multe narcise galbene. Tocmai au răsărit.
Îmi face atâta plăcere să văd lucruri frumoase răsărind.
- Nu sunteți de acord ? - Desigur. Dar, spuneți-mi...
Are farmecul lui.
Nu-ți pasă cu cine se mărită, nu ?
- E chiar așa de banală ? - Așa e.
- Și o găsești plictisitoare ? - De nesuportat.
- Cum își poartă părul ? - Pe cap. Chiar n-am observat.
- Te grăbești ? - Îi fac o curte asiduă.
Și încă nu mi-a spus ce vreau să aflu.
Unde ai învățat să călărești ?
O doamnă nu pune astfel de întrebări.
Vorbesc serios.
În Franța. Pe o proprietate în Franța.
- Nu în America ? - N-am fost niciodată în America.
- Când ai fost în Franța ? - A trecut ceva timp de atunci.
- Spui vreodată cuiva adevărul ? - Adevărul ?
Adevărul... Nu.
Îmi fac atâtea griji din cauza lui.
Era îngrozitor de nervos de dimineață.
Chiar așa ?
Tata e întotdeauna nervos când trimite aurul în Crimeea.
În zilele acelea, e un alt om.
Poartă o grea responsabilitate.
Se poartă așa ciudat.
Știi că se opune total consumului de alcool în timpul zilei ?
Foarte înțelept.
Cred că își încalcă propria regulă.
În fiecare dimineață în care urmează transportul,
merge singur în pivniță, fără servitori care să-i lumineze calea.
Insistă să meargă singur.
Poate că verifică conținutul pivniței.
Nu cred, pentru că se bazează pe mama mea vitregă în această privință.
Fiecare are excentricitățile sale.
Presupun că da.
Care sunt excentricitățile tale, dragă Edward ?
Ale mele ? Nu am niciuna.
Poate una: sunt deosebit de preocupat de o anume domnișoară fermecătoare.
Domnule, ești un năzdrăvan obraznic !
Te-aș putea chiar suspecta că ai un motiv anume să spui asta.
Niciodată, dragă.
Dragă Edward ! Sunt așa fericită.
Și eu sunt fericit.
Deci el păstrează cheia în pivnița de vin.
Bună seara, doamnă. Vă pot fi de ajutor ?
- Aceasta e locuința dlui Jeffers ? - Nu, dnă. Casa dlui Jeffers...
Mulțumesc, bunule domn.
E doar vântul.
Unde crezi că ar putea fi ?
Scuze.
John, vrei să verifici pivnița ?
Da, dnă.
John ? Unde e John ?
Sunt jos aici, domnule.
Ce cauți acolo jos la ora asta ?
Doamnei i s-a părut că aude un zgomot...
Doamnei întotdeauna i se pare.
Vino, trebuie să-mi găsești cea mai bună pipă. S-a rătăcit iar.
Desigur, domnule.
Era cât pe-aici... N-a fost bine pentru inima mea.
Fii atent cu lumina !
- Asta. - Nu-i asta. E prăfuită.
Nimeni n-a mai atins-o de ani de zile.
E ciudat, totuși. N-am mai văzut până acum așa ceva.
Așa mică și delicată. Ar putea fi a unei doamne, după părerea mea.
Ai grijă cu lumina !
Nu-i vina mea că ai probleme !
La naiba, asta a fost ideea ta, nu ?
- Uite. - Asta e cheia de la un seif Chubb.
Să vedem cât de repede îi iei amprenta.
Ai grijă cu lumina ! Ticălosule.
- Frumos, nu ? - Grozav.
Cea în roz ?
Nu mi-ar displace să fac o depunere în contul ei.
Dacă n-ar provoca o retragere rapidă...
Nu în privința mea, îmi imaginez...
Oricum, ea e cocheta dlui John Basington.
E foarte obișnuită cu retragerile în grabă.
Lipsit de principii, nu crezi ?
Ce zici de asta ?
Domnule... Scuzați-mă. Aveți depunerea mea ?
Asta numesc eu o femeie cum trebuie, care nu-i deloc cum se cuvine.
Îți dă satisfacții pe o perioadă lungă sau scurtă.
O cunoști ?
Unde ai ținut-o ascunsă, escrocule ?
E o apariție !
Nu-i rea deloc pentru o străină !
- Nu cred că e genul tău. - E exact genul meu. Prezintă-mă !
- Fowler... - Trent.
Mă prezinți și pe mine ?
- Nu aici, desigur. Ce faci diseară ? - Aranjasem să merg la teatru.
Hai, dragă, doar suntem prieteni !
Mai mult decât atât, Henry !
- Ăsta e planul ? - Da.
Asta-i tot ce ai de spus ?
Avem de lucru, nu ?
Presupun că aștepți ca eu să-mi arăt talentele acelui gras scârbos...
Consideri că trebuie să merg până la capăt.
Depinde de tine, nu ?
La naiba !
Foarte drăguț. Ea e aici, nu ?
Sigur.
Bună seara, domnilor. Cum vă pot fi de folos ?
Prietenul meu ar dori s-o întâlnească pe Madame Lucienne.
Madame Lucienne.
Are reguli foarte severe.
E în ordine, nu ?
Poftiți pe aici.
Mergeți sus, dle.
Intrați pe prima ușă la dreapta. Madame Lucienne va sosi îndată.
- E foarte vesel aici ! - Da.
- Domnule... - Jones.
Sunt foarte încântată să te cunosc.
Și eu.
Ești agitat ?
Nu. M-am gândit că ne-am putea cunoaște mai bine.
Dragul meu, nu trebuie să-ți fie teamă.
Voi avea grijă de toate lucrurile, mari și mici.
Ce bărbat puternic.
Da, am făcut puțin sport când eram tânăr.
Dar ești încă tânăr. Și foarte puternic.
- Vrei să scot și asta ? - E cel mai bine.
Atingerea pielii, căldura trupului.
- Așa e obiceiul la francezi, nu ? - Da, dragul meu.
- Ce e asta ? - O cheie, dar mă tem că...
Nu trebuie să stea nimic, absolut nimic între noi.
Acum, dacă vrei să te așezi pe pat...
- Pe ce ? - Pe pat.
E așa de excitant.
Tu... Cum se spune ?
Mă înflăcărezi...
Dar, doamnă, nu vă scoateți hainele ?
Hainele mele... Desigur.
Într-o clipă.
- O clipă. - Grăbiți-vă, dnă.
Da, mă grăbesc.
Vai. Dumnezeule, poliția ! Ce încurcătură.
Hai, Henry.
- Unde sunt polițiștii ? - Sus.
- Aș putea fi ruinat. - Cam așa. Știu ieșirea prin spate.
Ceva mai greu nu puteai alege ?
- Ai spus că ești cel mai bun. - Și sunt.
Dar ăsta e lăcașul diavolului. Îl urmăresc de trei zile. Uite !
Trebuie să treci de mulțime, să urci scările... La buna vedere a tuturor.
Apoi intri în casa asta cu atâtea geamuri. Se vede totul de afară.
E o prostie. Locul ăsta parcă te invită la închisoare.
- Ce vrei să obții de acolo ? - Două chei Chubb.
Sunt în dulapul acela verde.
- Și la ce folosesc cheile ? - Am eu nevoie de ele.
Suntem parteneri, nu ?
Sigur, dacă vrei să spui că n-ai încredere în mine...
- N-am deloc încredere în tine. - Bine.
Până acum am păcălit bancheri. Și acum suntem în gară.
Ce se află într-o gară ? Trenuri.
Vrei să furi aurul pentru Crimeea ! Ți-ai ieșit din minți, Pierce.
Vrei să jefuiești un tren în mișcare ! Nu e posibil !
De ce nu ?
- N-a reușit nimeni până acum, nu ? - Nu.
Aurul pentru Crimeea, asta înseamnă 25.000 de lire, așa-i ?
25.000 de lire în fiecare transport. Doamne, cine s-ar fi gândit !
Ești pregătit să intri ?
Sunt. Unde e cel care trebuie urmărit ?
Acolo.
- Uite-l pe fiul tău. - N-am niciun fiu.
- Louise spune că e fiul tău. - Nu are cum să știe ! El este ?
Nu e fiul meu.
E prea urât ca să fie fiul meu.
- Și care e câștigul ? - O guinee.
Dacă e fiul meu, o va merita.
Suntem gata ?
Am fost jefuită !
Opriți hoțul ! Opriți-l pe băiatul acela !
Să-l oprească cineva !
Hoțul ! Opriți-l !
Opriți băiatul acela...
Opriți hoțul ! A furat !
L-am prins.
- Opriți-l ! E un hoț ! - Ce se petrece ?
Îmi cer scuze.
Poftim !
Te simți bine ?
Acolo... Dedesubt... După el !
Scuze. Te simți bine ?
Te-am prins. Acum scoate banii.
Bravo ! Mulțumesc, domnilor ...
Hoți blestemați ! Sunt peste tot...
- Ai reușit să iei amprentele ? - Nici gând.
Nu vom putea da nicio spargere aici.
- Nu în timpul zilei. - Ți-am spus că e imposibil.
- Dar noaptea ? - Noaptea !
Am urmărit locul, trei nopți la rând.
Stă un polițist în capul scărilor întreaga noapte.
- Ce mai faci ? - Bine.
Vorbește cu sergentul care își face rondul fără să părăsească postul.
Apoi, la ora două se ospătează...
Și exact la două și jumătate pleacă să se ușureze de berea băută.
E momentul în care îl cronometrez.
Îl cronometrez de când pleacă și până se întoarce.
A fost la fel trei nopți la rând. Polițaiul ăsta e foarte constant.
75 de secunde. E practic imposibil.
Ai spus că ești cel mai rapid și mai bun spărgător din țară.
Iată o încercare pe măsura talentului tău.
Încercare ? Două chei în 75 de secunde ? E imposibil.
Și dacă îți găsesc un tip agil care să intre de pe acoperiș
și să-ți deschidă ușa din interior ?
Cine ar putea pătrunde acolo ?
Nimeni îndeajuns de bun nu mai e în libertate.
Cel mai bun e Clean Willy, dar e în închisoare.
- Unde ? - În închisoarea Newgate.
De acolo nu se poate evada.
Numai Willy se poate cățăra acolo. Păcat că e la Newgate.
Nu mă lovi. Plec !
Bună iubitule, intri să te distrezi ? N-o să-ți pară rău.
Ce-ai dori ?
Puțină distracție ?
Te ții cu Clean Willy, cățărătorul, nu ?
Am fost. Acum e la Newgate.
- Îl vizitezi ? - Da, din când în când.
Mă dau drept sora lui.
Mai primești dacă poți să-i transmiți un mesaj.
Ce să-i spun ?
Trebuie să evadeze la următoarea execuție.
Dar nimeni nu evadează din Newgate !
Spune-i că dacă nu evadează, nu-și mai merită numele.
Spune-i să se ducă în casa unde l-a cunoscut pe John Simms.
Ești John Simms ?
O zi bună pentru spânzurat...
Chiar crezi că va reuși ?
- Ai adus tot ce trebuie ? - Sunt toate aici.
- Medicamentele ? - Tot ce ai spus.
- Vrei niște pui rece ? - Nu.
Oricât de bun ar fi acest Willy, nu va putea să treacă de zid.
Mult iubiților, nu vă mirați dacă lumea vă urăște,
noi știm că trecem prin moarte spre viață deoarece ne iubim frații.
Cel ce iubește nu va stărui în moarte.
Dar cel ce și-a urât fratele este un ucigaș.
Și știți că în niciun ucigaș nu sălășluiește viața eternă.
În asta cunoaștem iubirea și generozitatea lui Dumnezeu.
Se spune că Willy se poate cățăra pe un zid de sticlă.
Dacă asta e posibil, atunci numai el o poate face.
Unde e ?
Atenție... A ajuns cu bine.
Să mergem acolo. Stai jos.
Deschid dulapul.
Închid dulapul.
Ușa...
Scările.
Gata !
- Timpul ? - 81 de secunde.
E mai bine decât ultima oară.
Mai puțin cu două secunde, dar încă n-ai ajuns la cele 75 de secunde.
Oricum e mai bine.
Dar nu îndeajuns.
Încercăm și mai târziu.
- Unde mergi ? - Dar tu ești așa obosit...
Nu sunt obosit.
Start...
Ușa.
Deschid dulapul.
Cel mai rapid spărgător...
- Taci ! Timpul ? - 31 de secunde.
Închid dulapul.
Ușa.
Scările.
- Ce timp ? - 74 de secunde.
- 74 ? - Întocmai.
Am știut întotdeauna că voi reuși.
Închide-o !
- Jed ! - Da.
Totul e în ordine ?
- Ne vedem mai târziu. - Salut.
Nu uita, 75 de secunde...
Acum !
13... 14...
15...
16...
17...
18... 19...
Ale naibii chei !
20... 21... 22...
Cheile Chubb.
23...
24...
25...
26... 27... 28...
29...
30...
31...
32...
33...
34...
35.
36...
37...
38...
39...
40...
41...
42...
43...
44...
45...
46...
47...
48...
49...
50...
51...
52...
53...
54...
55...
56...
57...
58...
59...
60...
61...
62...
63...
64...
65...
66...
67...
68...
69...
70...
71...
72...
73...
74...
75...
Îmi amintesc, când ne-am cunoscut,
jucasem îngrozitor în "Drumurile vieții".
Am mers în cabină și am găsit florile superbe pe care mi le-ai trimis.
Apoi ai apărut tu.
- Flori ? - Zeci de flori. Erau minunate.
Nu am trimis nicio floare, probabil altcineva...
Am intrat, iar tu mi-ai mulțumit.
Mă provoci !
De ce să arunc banii pe flori ?
- N-ai fost tu ? - Nu.
Serios ?
Le-am luat la un preț bun. Am jefuit un mormânt.
Întotdeauna te gândești doar la bani.
Oricine se gândește la bani.
- Nu te întoarce. - Dl Simms ?
- Exact. Ai venit singur ? - Da, dle Simms, cum mi-ați spus.
- Totul e la fel pe calea ferată ? - Totul e la fel.
Atunci rămâne pe mâine.
- Ce va fi mâine ? - Nu e treaba ta.
Poftim 100 de lire pentru tine.
Te uiți în altă parte și nu scoți o vorbă !
- Ai înțeles ? - Da, domnule.
Acum dispari și nu întoarce capul...
Așa, pune-l în colț, acolo.
Cât de departe de mine poți.
Scuzați, dle. Nimeni nu are voie să călătorească în vagon.
Trebuie să însoțesc animalul. E un animal foarte prețios, să știi.
Se supără dacă nu stau cu el.
Bine.
Nu-i place să călătorească.
- Tu ești cel care trebuie ? - Da.
Unde ați făcut copiile ? Cheile sunt păstrate separat.
- Chiar așa ? - Da.
Cum le-ați luat ?
Cu o mare abilitate.
Următorul transport de aur e peste o săptămână. Atunci vom acționa.
Agar va înlocui aurul cu aceste bare de plumb,
apoi va arunca din tren gențile cu aur la Romney.
Acolo, Barlow le va aduna și va merge în Folkestone.
Și noi unde vom fi ?
La clasa întâi, savurând călătoria.
Și ce se întâmplă apoi ?
Împărțirea banilor cum am stabilit.
- Și apoi ? - Apoi...
Da. După aceea.
Noi doi vom merge la Paris.
Te-ai gândit la toate.
Noi doar călătorim cu trenul, iar ei fac toată treaba.
Trebuie să-și câștige și ei partea, nu ?
Totul e așa de simplu... Doar dacă nu se încurcă lucrurile.
Ce s-ar putea încurca ?
Dragă dle Simms, ca umil servitor v-aș rămâne foarte îndatorat...
dacă v-ați putea întâlni cu mine la Palat, la Sydenham,
pentru a discuta niște lucruri de interes comun.
Cu cel mai mare respect, William Williams. Ajunge atât.
Willy, acum spune-ne ce urmărește acest Simms ?
Vă rog, dle, nu vă pot spune !
Trebuia să te fi gândit înainte să te prindem furând de la doamnă.
- Nu vreau să mă întorc la pușcărie. - Atunci fă bine și spune-ne !
Nu știu, domnule.
Tot ce știu e că el e un spărgător care plănuiește o mare lovitură.
Scrisoarea vă va pune pe urmele lui...
Vom vedea.
Mă vor omorî cu siguranță !
Atunci, ai grijă să nu mai evadezi, ca să fii în siguranță.
Vom arunca o privire asupra acestui misterios domn Simms.
Nu te întoarce, Willy.
Ce dorești ?
Mai am nevoie de bani, dle Simms.
Ai fost plătit.
Îmi mai trebuie.
- Ai mai lucrat, Willy ? - Nu.
- Te-au prins polițiștii ? - Îți jur că nu.
Willy, dacă m-ai turnat...
Jur că nu-mi trebuie decât bani de mâncare și altă dată nu-ți mai cer.
Ai banii de buzunar.
Transpiri.
Dacă m-ai turnat, s-a terminat cu tine.
Nu eu, jur.
Trei polițai.
- Edward Pierce ! - Bună seara.
Ne întrebam ce s-a petrecut cu tine.
M-am însurat. Trebuie să mă grăbesc.
Crezi că are probleme ?
Nu m-ar surprinde.
Un om dificil, deloc ceea ce îți trebuie.
- Deci, cățărătorul e mort. - Mă tem că da.
- Iar Simms a dispărut fără urmă ? - Da, dle.
Și nu știm cine e de fapt și ce intenții are. N-avem nicio idee.
Nu e chiar așa. Știm că Simms l-a ajutat pe Willy
să evadeze de la Newgate acum câteva luni.
Deci e un plan de lungă durată.
- Un plan pe care nu-l cunoaștem. - Cam așa.
Dar știm că Simms e un spărgător de seifuri. Cam asta urmărește.
Iar Willy a spart dispeceratul liniei de sud-est.
M-am gândit, dacă nu cumva Simms vrea să fure aurul pentru Crimeea !
Să fure dintr-un tren în mișcare ?
Cine și-ar putea imagina așa ceva ? Ce idee îngrozitoare !
Da. Următorul transport e mâine dimineată.
Am alertat linia feroviară ca să fie mai vigilenți.
- Ce e asta ? - Vigilență, dle.
Eu însumi voi pleca diseară la Folkestone.
Voi fi mâine acolo, ca să nu se întâmple ceva când ajunge aurul.
- Ești foarte întreprinzător. - Mulțumesc.
Am luat noi măsuri de siguranță peste tot.
Noi lacăte, noi gardieni.
În cazul în care au curajul să întreprindă ceva.
Excelentă previziune, dle Sharp.
Trebuie să te felicit pentru grija ta...
Totul e schimbat. Absolut totul.
Au un nou regulament.
Nimeni nu mai are voie să călătorească în vagonul de bagaje.
În afară de Burgess drept gardian. El e suspectat.
Au mai adus un polițai care deschide toate pachetele.
Și dacă asta nu ți se pare încă destul de rău,
află că au pus și un lacăt pe ușa vagonului de bagaje.
Îl vor închide la plecare și va rămâne așa până în Folkestone.
Măsuri de siguranță pentru protecția aurului.
Lacăt pe dinafară ! Nu poate fi deschis din interior.
Chiar dacă aș reuși să ajung înăuntru,
aș rămâne acolo încuiat până în Folkestone.
Și cine crezi că stă în spatele acestor lucruri ?
Polițiștii, numai ei.
Doi polițai spuneau în seara asta că un domn Simms
plănuiește să jefuiască mâine aurul pentru Crimeea.
Mi-aș dori să-i fi auzit și tu.
N-au o părere bună despre inteligența ta, dar se tem de curajul tău.
Au pus polițiști în fiecare gară. Și la Folkestone.
Iată cum stăm.
Burgess nu ne este de folos.
Nu pot pătrunde în vagon din pricina celui care deschide pachetele.
Și chiar dacă aș putea intra, n-aș avea cum să scot aurul
din pricină că ușa e încuiată pe dinafară.
Și atunci la ce ne mai folosesc cele patru chei, te întreb ?
Patru sau patruzeci de chei, ce mai contează ?
Nu mai contează deloc !
Am făcut totul degeaba, nu avem cum s-o mai dregem !
Te-au descoperit, dle Edward Simms Pierce !
La asta nu te-ai gândit, nu ? La asta ce ai de spus ?
Găsește-mi o pisică moartă.
Ce e, domnișoară ?
Vă rog, dle, mă puteți ajuta ? Omul acela e o bestie fără suflet.
- Care om ? - Gardianul de acolo.
Nu mă lasă să-l urc pe iubitul meu frate în tren.
Spune că trebuie să deschid capacul.
Ce nesimțitor ! Îl vom urca pe fratele tău în tren.
Nu trebuie să-l deschizi.
- Văd că este și un clopot aici. - Da, dle.
Fratelui meu îi era frică să nu fie îngropat de viu. E pentru siguranță.
Ce grijuliu ! Șterge-ți ochii, totul va fi bine.
Mulțumesc, domnule.
Am să rezolv eu treaba asta.
Cum ai putut să fii atât de crud...
I-am spus doar noul regulament. Trebuie deschise toate cutiile.
Știu, dar în cazul ăsta... Nu simți mirosul ?
Cred că putem face o excepție în acest caz.
Cum dorești.
- Nepoate ! - Unchiule !
Nepoate, nu-ți uita îndatoririle din această dimineață.
Deschide fiecare pachet fără excepție !
Da, unchiule.
Ce e cu duhoarea asta îngrozitoare ?
- E programat pentru trenul ăsta ? - Da, unchiule.
- Ai grijă să-l deschizi. - Dar, unchiule...
Ți-e silă, nu ?
Doamne, ce delicat ești.
Bine, atunci o fac eu însumi, căci trebuie deschis...
Scumpul meu frate...
Richard e mort. Richard trăiește !
Nu e minunat ?
Grăbește-te ! E viu ! Mulțumesc lui Dumnezeu, trăiește !
E viu ! Grăbește-te ! Numai dacă n-ar fi prea târziu...
Știam eu că n-a avut holeră.
Holeră ?!
A fost un șarlatan cel care mi-a spus asta. Știam eu. Grăbește-te !
De cinci zile aștept să aud clopotul.
- Ai spus holeră ? Cinci zile ? - Richard...
Cum se poate ? Am auzit clopotul !
Tu nu ? L-am auzit clar.
- A sunat clopotul... - Nu, dră, a fost vântul...
Dar l-am auzit.
Încărcați-l acum. Haideți, aveți grijă.
Calmați-vă ! Dați-vă la o parte.
Cu grijă, așa.
Înaintați și la dreapta.
Așezați-l.
Cred că acum ți-a revenit puțin culoarea în obraji.
Da, mă simt mult mai bine acum. Mulțumesc. La revedere.
Pentru voi totul e în ordine, eu însă voi fi încuiat aici.
- Mai bine tu, decât eu, amice. - Gata, Johnny.
Ce duhoare !
- Poți s-o faci ? - Cred că da.
Ai mult drum de parcurs până acolo.
Cinci vagoane, fiecare are zece metri.
În total sunt 50 de metri. Mă descurc.
- Doar n-ai de gând să mori ? - Mai degrabă, nu !
Edward Pierce, dragul meu...
La naiba ! E Henry Fowler.
Nu poate călători în compartimentul nostru.
- Henry, ce surpriză extraordinară ! - Mă bucur să te întâlnesc.
- Călătorești cu trenul ăsta ? - Da.
Și eu la fel.
Scuză-mă. Dra Brigid Lawson, dl Henry Fowler.
Dra Lawson își însoțește fratele decedat.
Datorită noului regulament, nu mai e permis să călătorească cu gardianul.
De aceea e în căutarea unui compartiment...
Al meu e disponibil.
Herny, ești atât de amabil.
Nu vrei să stai cu noi ?
De fapt, am un alt aranjament.
Înțeleg. Ești sigur ?
Da. Mergeți, Henry.
Dră Lawson, te afli pe mâini bune.
- Ești așa amabil. - Cu plăcere !
Deschide... Deschide odată.
- Deci ești în viață ? - Desigur, nătângule.
- Dumnezeule, e viu ! - Deschide. Grăbește-te !
Împinge capacul.
Doamne, ce lucruri sunt obligat să fac !
Ai mulți prieteni bărbați ?
Destul de mulți.
Domnii sunt foarte prietenoși cu mine.
Mama spunea întotdeauna că rup inimile bărbaților.
Cu siguranță.
Și mama mea a sfâșiat multe inimi. A avut mulți admiratori.
Mulți admiratori.
Întotdeauna i-au oferit dovezi ale dragostei lor.
Mama spunea că un bărbat așa își dovedește cel mai bine dragostea.
Chiar așa...
Dacă-mi vei permite aș fi foarte încântat să ți-o dovedesc și eu.
Câtă îndrăzneală !
- Sunt foarte serios, te asigur. - Ce ? Aici, în tren ?
De ce nu ? N-ai auzit că se poate și la viteza de 50 de mile pe oră ?
Mi s-a spus că face bine la circulație.
- Dar vagonul e închis din exterior. - Se va avea grijă de asta.
- Cum ? - Vei vedea în curând...
Amicul meu vine pe deasupra trenului încoace, între Redhill și Ashford.
Între Redhill și Ashford ? E cea mai rapidă parte din drum.
Și ce dacă ?
Și cum se descurcă la poduri ? Amicul tău e nebun.
- Ce se întâmplă ? - Apucă frânghia.
- Acum e acolo sus ? - Da.
- Are noroc că mai trăiește. - Ține... așa.
Să nu-i dai drumul. Pornește !
Nu-mi dispare senzația că te cunosc de undeva.
Ești sigură că nu ne-am mai întâlnit ?
Nu, domnule.
- Cu ce se ocupă mama ta ? - E cusătoreasă.
O meserie onorabilă.
Mama a făcut rochii pentru însăși Lady Eversham.
O cunosc pe Lady Eversham.
- Ai făcut tot ce trebuie ? - Da.
Bine. Avem mai puțin de un minut.
La naiba, arăți îngrozitor.
Eu arăt îngrozitor ?
Ești tot acoperit cu funingine.
E de la fum. Nu am adus haine cu care să mă schimb.
Foarte inteligent din partea ta !
Și ce vei purta când vei coborî în gară la Folkestone ?
Nu... Pe naiba !
M-ai vopsit în verde, m-ai întins în coșciug cu o mâță putrezită...
și acum mă dezbrac în pielea goală...
- Taci ! - La naiba.
Începem.
O ia pe drumul de lângă râu și ne întâlnim în Folkestone.
Ține de frânghie. În curând trecem prin Ashford.
Ține...
Trecem în curând prin Ashford.
Mai bine închide-mă la loc.
Vise plăcute.
Nici nu există mai plăcute.
Mama mi-a spus să fiu atentă cu domnii, sunt plini de trucuri.
Un admirator de-al meu m-a chemat într-o cameră plină de bice.
- Bice ! - Îți poți imagina ?
- Mama mi-a spus... - Draga mea dragă...
- Ce nebun ești ! - Fata mea dragă.
Drept cine mă iei ?
O femeie imposibilă.
Halal jaf. Chiar așa.
Arestați-l !
Curtea vă mulțumește pentru explicațiile amănunțite
despre felul în care ați acționat, dle Pierce.
Mă bucur că am fost de ajutor.
Polițiștii păreau derutați.
Vă rog să ne scutiți de remarcile acestea serbede, dle Pierce.
Prezența dvs aici este dovada eficienței poliției.
Sunteți un om neobișnuit, dle Pierce.
Vă întreb direct: n-ați avut niciodată sentimentul că greșiți,
n-ați realizat că acțiunile dvs se aflau în afara legii,
n-ați avut dubii asupra moralității acestor diverse fapte criminale ?
Nu înțeleg întrebarea.
Desigur că nu.
E un adevăr recunoscut al jurisprudenței
că legile sunt create de oameni...
Iar oamenii civilizați, de-a lungul unei tradiții de peste două milenii,
au fost de acord să urmeze aceste legi
pentru binele comun al societății.
Deoarece numai prin domnia legii
o civilizație se menține deasupra promiscuității și barbariei.
Acum pentru a afla motivele, vă întrebăm...
De ce ați conceput, plănuit și executat
acest delict abject și scandalos ?
Am vrut banii.
Pentru asta primește 20 de ani.
Ce naiba mai aștepți ?
SubRip by Driv3r www.titrări.ro
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania