© anoXmous https://thepiratebay.se/user/Zen_Bud/
- Vad kollar du på, Caroline? - På vinden, mamma.
De har sagt att orkanen kommer.
Jag är ombord en båt... drivandes.
Kan jag göra något för dig, mamma? Göra något enklare?
Det finns inget kvar att göra, gumman. Saker är vad de är.
Jag har svårt för att hålla mina ögon öppna.
Min mun är full av bomull.
Ta det lungt, Miss Daisy, du kommer klia dig så att du får binda.
Vill du ha mer medicin, mamma?
Du kan få så mycket du vill, sa läkaren.
Ingen ska behöva lida.
En kompis berättade att hon aldrig fick chansen att säga adjö till sin mamma.
Jag vill...
Jag vill berätta hur mycket jag kommer att sakna dig.
Caroline...
- Är du rädd? - Jag är nyfiken...
...på vad som kommer härnäst.
De byggde tågstationen år 1918.
Min pappa vad där, dagen då den öppnade.
Han sa att ett tubaband spelade.
De hade den bästa urmakaren i söder för att bygga den fantastiska klockan.
Hans namn var...
Mr Gateau.
Mr Cake.
Han var gift med en ättling till en slav som var av en evangelisk församling.
De fick en son.
Mr Gateau var totalt blind sedan födseln.
När deras son var gammal nog så värvade han till armén.
De bad att Gud skulle hålla honom utom fara.
I flera månader gjorde han inget annat än att jobba på den klockan.
En dag kom ett brev...
Mr Gateau, som var klar för kvällen, gick och la sig ensam.
Sedan kom deras son hem.
De begravde honom på familjens tomt, där skulle han vara tillsammans med dem-
- när deras tid var kommen.
Mr Cake arbetade på sin klocka...
... arbetade hårt tills den var klar.
Det var en morgon värd att minnas.
Pappa sa att det var folk överallt.
Även Teddy Roosevelt kom.
Den går baklänges!
Jag har gjort den så... så att pojkarna som vi har förlorat i krig möjligen-
- ställer sig upp och kommer hem igen.
Hem till farmen, till jobbet. Så att de kan skaffa barn.
För att leva långa och fulländade liv.
Min egen son kanske kommer hem igen.
Jag är ledsen om jag har förolämpat någon.
Jag hoppas att ni tycker om min klocka.
Mr Cake sågs aldrig mer.
Vissa säger att han dog av ett brustet hjärta.
Andra säger att han åkte ut till sjöss.
Ursäkta, kan jag ringa ett samtal? Någon vaktar mitt barn.
Hoppas jag inte har gjort dig besviken.
Du kan inte göra mig besviken.
Jag vet att jag inte har mycket att visa upp.
I den svarta resväskan...
- Det finns en dagbok. - Den här?
- Kan du läsa den för mig? - Är det här vad du vill göra?
Jag har försökt läsa den hundra gånger.
Det är inte direkt...
- Bara din röst, hjärtat... - Okej.
Daterad "Fjärde April, 1985". "New Orleans" står det.
Det här är mitt testamente.
Jag lämnar inte mycket, bara några ägodelar, inga pengar.
Jag lämnar världen på samma sätt som jag kom in på. Ensam, utan någonting.
Jag har bara min berättelse och skriver ner den nu medan jag fortfarande-
-kommer ihåg den.
Mitt namn är Benjamin. Benjamin Button.
Jag föddes under ovanliga omständigheter. Första världskriget var över.
Jag fick höra att det var bra kväll att födas på.
- Vad gör du här? - Thomas... Hon kommer tyvärr att dö.
Det räcker. Allihopa! Gå bort från henne!
Jag kom så fort jag kunde, gatorna är fulla av folk...
Lova mig att han får ett hem.
Hon gav sitt liv för mig, det är jag evigt tacksam för.
Mr Button...!
Thomas!
Vart ska du gå?
Vad gör du där?
Vad har du där?
Luften är skön...
Du är väldigt vacker ikväll, Mrs Queenie.
Vackrare än någonsin.
Det bruna matchar dina ögon.
Du ser inte så illa ut själv.
Hambert har kommit tillbaka, utan ben, men han är hemma.
- Jag vet att du gillade honom förut. - Mer än jag borde ha gjort.
- Ms Simone bajsade på sig. - Herregud! Hon måste sluta göra så!
- Annars får hon bära blöjor. - Kom hit.
Det är väldigt fint här ute. Jag ska få dig att tänka på annat.
Herregud!
- Gud har verkligen gjort något här. - Hoppas att jag inte skadade honom.
Det är nog bäst att lämna det här till polisen.
- Jag går. - Ingen ville behålla den.
Kom igen.
- Queenie! Var är du? - Vänta!
- Hon har bajsat på sig igen! - Fyll på badkaret!
Sköt dina egna affärer, Mrs Duprey! Du kommer också att vara vilse snart.
- Någon har stulit mitt halsband. - Jag kommer strax, Ms Hollister.
Gå upp igen.
Du må vara ful som en gammal potta, men du är fortfarande ett av Guds barn.
- Hon vill inte bada utan dig! - Jag kommer strax!
Du får stanna här.
Min syster gav mig de pärlorna och jag kan inte finna dem någonstans.
- Någon har stulit mina smycken! - De är här, Ms Hollister. Kolla!
Runt din vackra, vita hals.
Din hjärta är friskt, undvik bara otillbörlig stimulation.
Jag hoppas att damerna hjälper mig med det.
Jag har aldrig sett något liknande. Nästan helt blind av en ögonsjukdom.
Jag är osäker på om han kan höra. Benen tyder på grav ledinflammation.
Huden har ingen spänst kvar och hans händer och fötter förbenas.
Han försämras och har alla svagheter som en 80-årig man, på väg mot sin grav.
- Är han döende? - Föråldrad innan hans liv ens börjat.
- Var kommer han ifrån? - Det är min systers barn. Hon råkade-
- ut för en beklagansvärd upplevelse. Barnet fick det värsta.
Föddes vit.
Det finns ställen för oönskade barn som den här, Queenie.
Ännu en mun kan inte mättas här.
Trots sina goda avsikter så tycker "The Nolan Foundation" att det här stället-
- är tillräckligt med besvär som det är.
Du sa att han inte har långt kvar.
Det är inte meningen att vissa varelser ska överleva, Queenie.
Nej, det här barnet är ett mirakel. Bara ett sådant man inte förväntar sig.
Hör på nu!
Vi har fått en ny gäst som ska bo med oss ett tag.
Min syster födde ett barn som hon inte kunde ta hand om.
Hans namn är...
...Benjamin.
Barnet är inte friskt så vi får ta väl hand om honom.
Det finns inte ett enda barn som jag inte kan tycka om. Får jag se.
Jesus Kristus! Han ser exakt ut som min förra make!
Han har åldrats i förtid. Dr Rose säger att han inte har långt kvar att leva.
Välkommen i klubben!
Han ler!
Hambert hälsar.
Har du tappat sinnet?
Jag vet att du inte har det som krävs för att få ett eget, men den här-
- är inte din att behålla och den må kanske inte ens vara mänsklig.
Kom tillbaka hit, Mr Weathers! Snälla.
Du vet inte vad som väntar dig.
Det verkade som att jag hade hittat ett hem.
- Är något av det här sant? - Du har en så vacker röst.
Det här är en antik spårvagnsemblem, mamma.
Klockan fortsatte att gå, år efter år...
Jag visste inte att jag var ett barn.
Jag trodde att jag var exakt som alla andra där. En gammal man-
- i slutet av sina dagar.
Sluta slå med gaffeln. Den äter man med. Använd din servett, snälla, Benjamin.
Hej, pojken!
Jag hade alltid undrat...
...vad som fanns på gatan eller runt hörnet.
Det där är farligt, Benjamin! Kom tillbaka hit! Stanna här, barn.
Jag älskade henne väldigt mycket. Hon var min mamma.
Mamma...
Vissa dagar känner jag mig annorlunda än den förra dagen.
Det gör vi alla på något sätt. Men vi är alla på väg mot samma håll.
Vi använder bara olika vägar för att komma dit.
Du har en egen väg, Benjamin.
- Hur lång tid har jag kvar, mamma? - Var tacksam för den tid du får.
Du har varit kvar längre än förmodat.
Vissa nätter fick jag sova ensam.
Det gjorde mig inget. Jag lyssnade på husets andningar.
Alla människor som sov. Jag kände mig... säker.
Det var ett ställe av väldiga rutiner.
Klockan halv sex, varje morgon, så reste den före detta generalen Winslow flaggan.
Sybil Wagner, som en gång i tiden var slags operasångerska...
...hon sjöng alltid sitt.
Vi ska nog sätta lite liv i benen, så att du kan gå själv.
Oavsett årstiden, så serverades kvällsmaten vid exakt 17:30.
- Mol-asis. - Melass.
Molass.
Jag lärde mig att läsa vid femårsåldern.
Min farfar var en påklädare för en berömd skådespelare.
Han tog hem varje pjäs till mig så att jag kunde läsa.
"Min svaga ålders ömma väktare, låt Mortimer här vila få i döden!"
"Liksom en man, nyss släpad från en pinbänk, så är min kropp av långvarigt-
- fängsel bräckt och dessa gråa håren, Bebåda: det är slut med Mortimer."
Du trodde att jag saknade kunskap, va?
Skådespelaren som min farfar arbetade åt, var John Wilkes Booth.
Han mördade Abraham Lincoln.
Man vet aldrig vad som kommer.
På söndagskvällarna tvingade mamma mig att gå till kyrkan.
Benjamin!
Amen!
Vad kan jag hjälpa dig med, syster?
Delarna inuti henne är förstörda, hon kan inte föda barn.
Vår Herre, om du kan se förbi och förlåta den här kvinnans synder-
- så att hon barn kan bära! Försvinn ondskefulla plåga!
- Lovorda Gud! Hallelujah! - Hallelujah!
Vad är den här gamla mannens belastning?
Djävulen försöker driva honom till graven i förtid.
Försvinn, Zebuchar! Försvinn, Beelzebub!
- Hur gammal är du? - Sju år, men jag ser mycket äldre ut.
Gud välsigne Dig! Han är sju år gammal.
Det här är en man med optimism i sitt hjärta.
Tilltro i sin själ! Vi är alla barn i Guds ögon!
Vi ska få dig ur den där stolen, vi ska få dig att gå!
Det är lungt.
I Guds ära, res dig upp!
Kom igen.
Gud ser till dig resten av vägen!
Han ska se till så att den här gamle mannen kan gå, utan kryckor eller käpp!
Han ska se till så att du går, endast av tro och gudomlig inspiration!
- Gå nu. - Kom igen!
Rör honom inte!
Ställ dig upp, gamle man!
Stå upp likt Lazarus! Ställ dig upp, sa jag!
- Ja! - Kom igen!
- Säg hallelujah! - Hallelujah!
Fortsätt gå!
När jag ser tillbaka på det nu, så var det faktiskt mirakulöst.
Men, ni vet vad man säger - "Herren ger och Herren berövar."
Herren har en högre...!
Det var så många födelsedagar... vi sparade ljusen för att inte få slut.
Du vet att jag inte gillar födelsedagar och tårta, Queenie.
Döden var en återkommande besökare. Folk kom och gick.
Man visste när någon hade gått bort... det låg en tystnad över huset.
Det var en härlig plats att växa upp på.
Jag var med folk som redan hade gått igenom alla motgångar, tidigare i livet.
Nu tänkte de bara på vädret, badets temperatur, ljuset i slutet av dagen.
För varje person som dog, tog någon annan deras plats.
Jag har varit gift två gånger.
Jag och min första fru blev tillfångatagna av kannibaler.
Vi rymde tvärsöver floden. Min fru kunde inte simma så hon blev uppäten.
Andra frun trampade på en kobra och dog.
Det innebär otur att vara gift med mig.
Det är Mr Oti. Han är en bekant till en bekant. Han är kortväxt.
De bytte oss mot grisar, skor och öl. En väldigt underlig amerikansk man.
Jag hörde att du inte är så gammal som du ser ut. Du lurar alla bara.
- Vad hände, fick du Madjembe? - Vad är det?
- Maskar. - Det tror jag inte. Jag är bara så här.
Kom, vi tar en kall öl.
- Jag får inte göra det. Det är farligt. - Vem sa det? Kom nu, lilla mannen.
Skynda på, lilla mannen.
Jag var i aphuset på "Philadelphia Zoo". 3000 människor kom på den första dagen.
Kolla.
- Hur är det att leva i en bur? - Det stinker.
Men aporna gör några trick.
Jag kastar ett spjut, brottas med orangutangen Kuwali.
Resten av tiden så vill de att jag går fram till stängerna och visar tänderna.
- Vad gjorde du sedan? - Jag lämnade zoot.
Jag gick till olika ställen. Jag vandrande mestadels.
- Var du ensam? - Du kommer att vara ensam väldigt ofta.
Om man är annorlunda som vi, så kommer det att bli så.
Men jag kan berätta en liten hemlighet.
Alla slags människor, de är lika ensamma som oss.
Men de är vettskrämda.
Jag tänker på floden som jag växte upp vid...det skulle vara härligt-
-att sitta vid min flod igen.
Kom med, jag har ett inbokat möte.
- Där är min lilla man! Är du beredd? - Alltid beredd, alltid.
- Det här är Mr Benjamin, Filamena. - Trevligt att träffas.
- Nöjet var på min sida. - Du hittar hem själv, eller hur?
Spårvagnen från Charles Avenue till Napoleon.
För Guds skull! Var har du varit? Kom in hit!
Jag tappade nästan andan, förstår du det?
Herregud, jag var så orolig...
Det hade varit mitt livs bästa dag.
- Hur är hennes andning? - Svag.
Den når oss om några timmar, säger de. Jag ska lämna mitt barn hos min syster.
Det finns inget att oroa sig för här. Sjuksköterskorna finns till hjälp.
Mår du bra? Jag dröjer nog inte mer än en timme.
- Vem var det som kom? - Det var Dorothy som gick.
- Fortsätt, Caroline. - "På söndagarna hälsade familjerna på".
Det var Tacksägelsedagen, år 1930. Då träffade jag personen som förändrade-
- mitt liv för alltid.
Tillåt mig säga, du ser slående ungdomlig ut.
- Goddag, Mrs Fuller. - Bara en käpp och helt rakryggad.
- Vad för magisk dryck har du druckit? - Tack, frun.
- Kolla på mig, mormor! - Det där var verkligen något! Kom hit.
Det här är mitt barnbarn Daisy.
Det här är Mr...
- Tyvärr så vet jag inte ditt efternamn. - Benjamin blir bra.
Jag glömde aldrig hennes blåa ögon.
Kvällsmaten är serverad, gott folk.
- Visste du att kalkoner inte är fåglar? - Hur kommer det sig?
De tillhör fasanernas familj. De kan knappt flyga. Ledsamt, eller hur?
- Fåglar som inte kan flyga. - Jag älskar dem. De smakar utsökt.
Jag ska säga nåt, medan vi tackar Gud.
Ett mirakel har inträffat... Herren har svarat på mina böner.
Vad menade hon med det?
Hon är gravid, dummer.
Min mamma sa detsamma när jag skulle få en lillebror men han överlevde inte.
Han andades inte ordentligt.
...när han fick sina vackra bakben, exakt som Big God Ngog hade lovat.
Man kan se att klockan är 17.00, eftersom Big God Ngogs klocka visar det.
Det är något det.
- En gång till. Läs den igen. - Snälla, läs den igen.
- Okej, men sen måste ni gå till sängs. - Jag lovar.
- Sover du? - Vem sa så?
- Det är jag, Daisy. - Hej!
Kom nu.
- Vart ska vi? - Kom, hit under.
- Här, du får tända den. - Jag får inte leka med tändstickor.
Var inte en fegis, tänd den.
Jag berättar en hemlighet om du berättar en.
Jag såg min mamma kyssa en annan man. Hennes ansikte blev rött.
Din tur.
Jag är inte lika gammal som jag ser ut.
Det var vad jag trodde.
Du verkar inte vara en äldre person, som min mormor.
- Det är jag inte. - Är du sjuk?
Jag hörde mamma och Tizzy viska om att jag skulle dö snart men... kanske inte.
Du är udda.
Annorlunda än någon annan jag någonsin träffat.
- Får jag? - Okej.
Vad gör ni här?
Gå ut därifrån direkt och gå till sängs, klockan är efter midnatt!
- Ni får inte leka tillsammans! - Ja, frun.
Gå tillbaka till sängen, du är för ung för att vandra runt själv på natten.
Du borde skämmas över dig själv!
Du är ett annorlunda barn... ett barn som ser ut som en man.
Människor kommer inte att förstå hur annorlunda du egentligen är.
- Vad är det för fel på mig, mamma? - Kom hit.
Det har inte Gud berättat ännu, älskling.
Gå lägg dig nu... och uppför dig! Glöm inte att be.
Har jag någonsin berättat att jag har blivit träffad av blixten sju gånger?
En gång när jag fixade en läcka på taket.
En annan gång skulle jag hämta posten.
- Jag glömde aldrig hennes... - "Blåa ögon".
Förstod du att Benjamin älskade dig sen första gången han såg dig.
Det är inte många människor som upplever sånt.
Vill du att jag ska fortsätta?
Här har han strukit över något.
När barnet föddes, så förändrades saker.
Jag har kommit för att säga adjö. Jag åker iväg.
- Vart skall du gå? - Det har jag inte bestämt än.
- Men jag skickar ett vykort sen. - Din långa flickvän, då?
Vi är inte vänner längre. Det är sånt som sker med de långa ibland.
Nå... Adjö.
Jag spenderade mycket av min tid ensam, det året.
Hallå?
- Jag ska flytta in idag. - Välkommen, du är väntad. Kan du visa-
- henne vägen till Mrs Rousseaus gamla rum? - Vi tillåter inte hundar inomhus.
Hon är gammal som självaste bergen. Blind också. Han stör inte länge till.
- Okej, så länge hon inte står i vägen. - Den här vägen.
Hur mycket jag än försöker så kommer jag inte ihåg hennes namn. Mrs Lawson-
- eller Mrs Hartford, det kanske var Maple.
Det är lustigt hur de vi kommer ihåg minst, gör allra störst intryck på oss.
Jag kommer dock ihåg att hon hade på sig diamanter, och att hon alltid klädde-
- sig i fina kläder, som om hon skulle någonstans. Men det gjorde hon aldrig-
- och ingen besökte henne heller.
Hon lärde mig att spela piano.
Det handlar inte om hur bra du spelar, det handlar om hur du känner för det.
Testa det här.
Du kan inte hindra dig själv från att spela.
Många förändringar hade skett. Vissa var synbara, andra inte.
Hår började växa på alla möjliga ställen. Det och andra saker började växa...
Jag mådde ganska bra, men tanke på...
- Smärtan, älskling. - Jag hämtar sjuksköterskan, mamma.
Kolla på storleken, det här är en enorm orkan.
Mår du inget vidare?
Ingen verkar veta om de ska stanna eller fara. Jag ska stanna kvar.
Så, det borde minska smärtan.
Har du sagt farväl, ännu?
Min pappa väntade i fyra timmar på att min bror skulle komma från Boger City.
Kunde inte gå bort utan honom. Hon verkar vara en god kvinna.
- Ja, jag har inte fått så mycket tid... - Ursäkta.
"Queenie lät mig gå med Mr Daws till Pawli Point för att se båtarna åka".
Det här var svåra tider.
Har jag någonsin berättat att jag har blivit träffad av blixten sju gånger?
En gång när jag var på åkerfältet, vårdandes mina kor.
Min fjärde man dök inte upp. Någon som vill tjäna två dollar på en dags arbete?
Vill ingen jobba hederligt i en dag för en hederlig dagslön?
Han betalar aldrig.
- Ingen som vill ha jobbet? - Jag vill.
- Har du stadiga sjöben, gamling? - Ja... jag tror det iallafall.
Det duger för mig. Gå ombord. Vi ska säkerligen ta reda på det!
Jag var hur glad som helst. Jag kunde göra vad som helst.
- Ja, kaptenen! - Skrapa bort fågelskiten.
Omedelbart, sir.
Jag skulle faktiskt få betalt för något jag hade kunnat gjort gratis.
Han hette Kaptenen Mike Clark och hade varit på bogserbåtar sedan sjuårsåldern.
Skynda på med den där.
En fråga. Får du fortfarande upp den?
- Det gör jag varje morgon. - Den gamla pålen? Hårdnar den?
Jag antar det.
- När hade du en kvinna senast? - Aldrig.
- Någonsin? - Inte som jag vet om.
Vänta en stund nu. Menar du att du har varit på jorden i så många år-
- men du har aldrig haft en kvinna. - Nej.
Det är fan det ledsammaste jag någonsin hört.
- Aldrig? - Nej.
Herregud. Du ska följa med mig!
- Vad sysslade din far med? - Jag har aldrig träffat honom.
Din lyckliga sate!
Farsor trycker bara ner en.
På min farsas båt, jobbandes två dagars skift. Den lilla feta jävel!
Irländska båtarbetare kallas dem.
Jag samlar äntligen mod och säger: Jag vill inte spendera resten av mitt liv-
- på en satans bogserbåt. Förstår du vad jag menar?
Att du inte vill spendera resten av ditt liv på en bogserbåt.
Vet du vad min far säger då? "Vem fan tror du att du är?"
"Vad fan tror du att du kan göra?"
Då sa jag...
"Om du ändå frågar... jag vill bli en konstnär"
Han börjar skratta! "En konstnär? Det är menat att du ska jobba på en bogserbåt-
- exakt som jag, och det är vad du ska göra också."
Jag blev en konstnär. En tatuerarkonstnär!
Jag har gjort varenda en själv!
Nu får man flå mig levande för att få bort min konst!
När jag dör, så ska jag skicka honom min arm.
Den armen.
Låt inte någon säga annat än så.
Man måste göra det man är menad för. Jag själv, råkar vara en jädra konstnär.
Men du är ju en bogserbåtskapten.
Kaptenen Mike. Vi är klara för dig och din vän.
Gud hjälpe dig! Du ska spräcka oskulden!
Hej, mina damer!
Han kollar in mig, men han är inte för mig.
Hur är det idag, farfar?
Det var en kväll värd att komma ihåg.
Är du rena maskinen, eller? Jag måste få vila.
En gång till. Tack.
Nej, tack till dig. Ha en bra kväll. Jag är här alla dagar förutom söndagar.
Det fick mig definitivt att förstå värdet av att tjäna en inkomst.
- Se till att komma tillbaka, sötnos. - Vilka saker man kunde köpa med pengar.
Det är hemskt utomhus. Kan jag erbjuda dig skjuts någonstans?
Väldigt vänligt av er, sir.
- Mitt namn är Thomas... Thomas Button. - Jag heter Benjamin.
Trevligt att träffas, Benjamin.
- Skulle du vilja ta ett glas? - Visst.
- Vad skulle du vilja beställa, sir? - Sazerac till oss båda. Med konjak.
- Du dricker inte, eller hur? - Flera nya saker testas ikväll.
- Det är min första gång på en bordell. - Det är en upplevelse.
Det är det verkligen. Det finns en första gång för allt.
- Era drinkar. - Jag vill inte vara ohövlig...
- Dina händer... gör det ont? - Jag föddes med en sorts sjukdom.
- Vad för sjukdom? - Jag föddes gammal.
- Jag beklagar. - Behövs inte. Inget fel med ålderdom.
- Min fru gick bort för många år sedan. - Jag beklagar verkligen.
Hon dog vid barnafödsel.
- Skål för barn. - Skål för mammor.
- Vad jobbar du med, Mr Buttons? - Med knappar.
"Knappar knappar, vi gör dem alla."
Vår största konkurrent är B.F. Goodrich och hans förbannade blixtlås.
- Vill herrarna beställa någonting mer? - Vill du ha en till, Benjamin?
Bara om jag får betala för den, Mr Button.
- Vad jobbar du med, då? - Jag jobbar på en bogserbåt.
- Det var trevligt att prata med dig. - Det var trevligt att dricka med dig.
Benjamin... Skulle du ha något emot om jag hälsade på då och då?
- Absolut inte. Godnatt, Mr Button. - Godnatt, Benjamin. Kör vidare.
- Var har du varit? - Ingenting... Jag träffade människor-
- och lyssnade på musik och...
För Guds skull, pojk!
Att växa upp är en lustig sak... Det smyger sig på en.
En person finns där och plötsligt har någon annan tagit personens plats.
- Hon var inte bara ett barn längre. - Kom, Benjamin!
Jag älskade helgerna då hon sov över här med sin farmor.
Vill du se något, Daisy?
Du måste hålla det hemligt. Klä på dig, vi träffas på baksidan.
Kom!
- Kan du simma? - Jag kan göra allt du kan.
Vi måste skynda oss.
- Mår han bra? - Kaptenen? Kaptenen Mike!
God morgon, kaptenen. Kan du köra ut oss till havs?
- Vet du vad det är för dag? - Söndag.
- Det betyder att jag var full igår. - Du är ju alltid full.
- Är det där en flicka? - Min vän. Jag vill visa henne floden.
Jag får inte tjuvåka med civilpersoner. Jag kan förlora min licens.
Vad väntar vi på?
Hon skulle repareras, likt en skadad anka. Men nu verkar hon flyga på!
Jag önskar att vi kunde åka med dem.
Sa du något, mamma?
Det börjar bli riktigt illa. Kan du höra mig, mamma?
Tiden flöt bara iväg.
"Saker förändrades snabbt."
Jag vet inte hur det är möjligt, men du verkar har fått mer hår.
Tänk om jag sa att jag inte blir äldre, att jag blir yngre än alla andra.
Då skulle jag nog tycka synd om dig. Du får se alla du älskar dö före dig.
Det är ett hemskt ansvar.
På så sätt hade jag aldrig tänkt på livet och döden tidigare.
Det är meningen att vi ska förlora de vi älskar.
Hur ska vi annars kunna veta hur viktiga de är för oss?
En höstdag så knackade en bekant på vår dörr.
Vill du följa med mig till apoteket?
Hon lärde mig hur man spelar piano.
Hon lärde mig även vad det innebär att sakna någon.
Kom så går vi.
Jag hade varit på en bordell, druckit min första drink. Sagt adjö till en vän-
- och begravt en annan. År 1936 så var jag nästan 18 år.
Jag packade min väska och sa adjö.
Eftersom livet är som det är, så skulle jag nog aldrig se dem igen.
- Lycka till, sonen. - Tack.
- Jag älskar dig mamma. - Jag älskar dig också, älskling.
Jag vill att du ber varje kväll, förstått?
Var försiktig!
- Vart skall du gå? - Till sjös. Jag skickar ett vykort.
Skicka ett vykort från överallt.
Kan du tänka dig...
...att han skickade ett vykort från alla ställen han gick till och jobbade på.
Från Newfoundland... Baffin Bay... Glasgow... Liverpool... Narvik.
Han hade åkt iväg med kaptenen Mike.
Kapten Mike hade ett tre års kontrakt med bröderna Moran, det gamla skeppet-
- var utrustad med en dieselmotor och en ny lyftanordning. Vi åkte runt-
- Florida och upp längs den Atlantiska havskusten. Vi var sju man ombord nu.
Kapten Mike och jag, Cookie, lärningen Mayes från Delaware-
- tvillingarna Brody som av någon anledning bara kom överens ombord båten.
- En av åtta båtar återvänder aldrig. - Det var den förskräckliga John Grimm.
- Alla män döda till sjöss. - Han var från South Dakota.
Och den trevliga Curtis, från Nashville. Som bara pratade med sig själv.
Jag skrev till honom ständigt.
Jag berättade för honom att jag skulle provspela för en balettskola i New York.
Stanna, tack. Nej, tack. Nej, tack. Du kan stanna.
Men jag sågs bara som ännu en dansande zigenare.
Hur kommer det sig att när vi träffades för första gången-
- så var du stor som ett trafikkon.
Antingen så dricker jag jäkligt mycket mer än jag tror-
- eller så har du växt till dig! Vad är din hemlighet?
Du dricker ju väldigt mycket, kaptenen.
Vi bodde i ett litet hotell med ett storslaget namn: Vinterpalatset.
Du vet inte vad du snackar om! Kolibrin är inte bara ännu en fågel.
Dess hjärta slår 1200 slag per minut.
Vingarna svingas 80 gånger per sekund.
Om du stoppar deras vingar så dör de inom tio sekunder.
Det här är ingen vanlig fågel. Det är ett jädra mirakel!
De saktade ner vingarna med hjälp av bilder.
De såg att vingarna gick så här...
Vet ni vad siffran åtta symboliserar enligt matematiken?
Oändlighet!
Trots allas olikheter-
- deras språk och hudfärg... de hade en sak gemensamt.
De var fulla varenda kväll.
- Kan du vänta, herren? - Tack så mycket.
Hon hette Elizabeth Abbott.
Hon var inte utmärkande vacker, men för mig så var hon väldigt vacker.
Vad kollar du på?
Om du måste veta så har vi en överenskommelse, att aldrig sova nyktra.
Hennes make hette Walter Abbott. Han var ministerchef för den Brittiska-
- stadsmissionen i Murmansk. Han var en spion.
- Tack, raring. - Mår du bra?
En av mina klackar gick sönder... Jag brukar inte gå barfota.
Dagarna var långa där...
Kvällarna var till och med längre.
En särskild kväll så hade jag svårt för att sova.
Ursäkta, jag kunde inte sova.
Jag tänkte göra te, skulle ni vilja ha?
Nej, tack.
- Mjölk, eller honung? - Honung, tack.
- Hoppas du gillar flugor i honungen. - Det är inte...
- Det är nog bäst att den får kyla lite. - Kyla?
Absorbera... Det finns ett ordenligt sätt att göra te på.
Därifrån jag kommer, så vill folk bara ha det varmt.
Mycket riktigt...
Du är en sjöman... hoppas du inte anser mig vara otrevlig-
- är inte du lite för gammal för det? - Det finns ingen åldersgräns-
- så länge man klarar av arbetet.
- Har du svårigheter att sova? - Förut sov jag som ett spädbarn.
Något har hållit mig vaken.
När min far var 80 år gammal så var han övertygad om att han skulle dö i sömnen.
Han tog bara korta tupplurar. Fast besluten om att besegra döden.
Gjorde han det? Dog han i sömnen?
Han dog sittandes i sin favoritstol, lyssnandes på sitt favoritprogram.
Han måste ha vetat någonting...
Jag och min make har varit här i 14 månader.
- Herregud. - Peking blev inte av.
- Har du varit österut? - Jag har inte varit någonstans.
- Utanför hamnarna, vill säga. - Vart kommer du ifrån?
- New Orleans... i Louisiana. - Jag visste inte att det fanns fler.
Hon berättade för mig om alla ställen som hon hade varit på och allt-
- som hon hade sett.
Vi pratade tillsammans fram till gryningen.
Sedan gick vi tillbaka till våra rum, till våra separata liv.
Men varje kväll, så träffades vi igen i lobbyn.
Ett hotell mitt på natten, kan vara ett magiskt ställe.
En mus som springer och stannar...
Ett fräsande element...
Vinden susandes genom gardinen.
Det är något lugnande och fridfullt med att veta att de man älskar sover.
Där ingenting kan skada dem.
Elizabeth och jag tappade tidsuppfattningen, fram tills gryningen.
- Jag kan nog ha gett dig fel intryck. - Ursäkta?
Gifta kvinnor sitter inte mitt på natten med okända män, på ett hotell.
Jag vet inte vad en gift kvinna gör.
Godnatt.
Från Murmansk.
"Jag har träffat någon och jag är förälskad."
Det var över 60 år sen.
- Älskade du honom, mor? - Vad vet en flicka om kärlek?
- Jag är inte lämpligt klädd. - Du ser strålande ut, som du är.
Slösa inte tid på vinet och osten, de är väldigt vanliga här.
Men kaviaren och vodkan...
...är rikliga och häpnadsväckande.
Smaka av den.
Ät inte allt samtidigt, då finns det inget kvar att njuta av.
Ta en klunk medan den fortfarande ligger i din mun.
Du har inte varit tillsammans med många kvinnor, eller hur?
- Inte på söndagar. - Du har inte heller smakat kaviar?
Nej, frun.
När jag var 19 år-
- så försökte jag bli den första kvinnan som simmade över den Engelska kanalen.
Strömmen var så stark att jag inte kom framåt.
Jag var i vattnet i 32 timmar.
När jag var tre kilometer ifrån Frankrikes kust så började det regna.
När jag inte orkade mer... stannade jag.
Alla frågade mig om jag skulle göra om det. Varför inte, sa jag.
Men jag gjorde aldrig det.
Jag har inte gjort något med mitt liv efter det, egentligen.
Dina händer är så grova.
Jag känner blåsten på din kind.
Förtrollningstiden är tyvärr inne.
Första gången en kvinna kysste mig. Något som jag aldrig glömmer.
- Jag känner mig yngre med dig. - Jag känner mig också yngre med dig.
Jag önskar att jag vore det.
Jag skulle förändra på många saker och inte göra om mina misstag.
Vilka misstag?
Jag väntade bara... Jag gjorde inget för att förändra mina förhållanden.
Göra någonting. Vilket slöseri, som man aldrig får tillbaka. Bortslösad tid.
Om vi ska ha en kärleksaffär så får du aldrig titta på mig under dagarna.
Vi skiljs alltid åt innan gryningen och vi ska aldrig säga "Jag älskar dig".
Det är reglerna.
- Är det kallt? - Jag fryser.
Vad hänsynslöst av mig.
Hon var den första kvinnan som någonsin älskade mig.
Ska jag hoppa över lite?
Jag är glad att han hade någon som fick honom att fortsätta.
"Jag längtade tills jag skulle träffa henne igen."
Vi träffades varje natt och använde alltid samma rum.
Men varje gång kändes som den första och var annorlunda.
Elizabeth...
...godnatt.
Fram tills en natt...
Igår, December den 7:e,1941.
En dag som kommer att leva i skam.
Ärlighet kan rädda er framtid ikväll. Möjligen förstöra den.
Som ni kanske vet, japanerna bombade Pearl Harbor igår.
Presidenten har bett oss att bidra med vår del.
Vår båt har fått tillstånd att tjänstgöra i den amerikanska flottan.
För att reparera, bogsera och rädda.
Om någon inte vill kriga, så är det dags att säga det nu.
Så fort ni är ombord båten, så tjänstgör ni flottan.
Jag har velat prata med dig, Mike.
Min fru mår dåligt, jag skulle vilja träffa henne en sista gång.
Det är fritt fram att ta dig hem hur du än kan, Mr Mayes.
Vem ska laga mat då?
Matförgiftning är en av de främsta orsakerna till dödsfall vid sjöss.
Efter bristfällig säkerhetsutrustning.
- Jag har lagat mat i hela mitt liv. - Jag vet, men du är lite väl gammal.
Skitsamma, jag tar alla män som vill slå skiten ur japanerna.
Packa ihop er utrustning, herrar, vi ska in i krig!
Hon hade lämnat en lapp.
"Det var trevligt att träffas", skrev hon. Inget mer.
Kriget var inte som förväntat.
Vi fick bara bogsera förstörda skepp, högar av metall.
Om det nu fanns ett krig, så såg vi aldrig det.
En man fick tjänstgöra med oss. Chief Gunner älskade flottan-
- men mest av allt så älskade han USA. - Det finns inget bättre land.
Han hette Dennis Smith och var en fullblods cherokesindian.
Hans familj var amerikaner sedan 500 år tillbaka.
Pacifisterna, som inte vill slåss enligt samvetet. Var skulle vi stå nu-
- om alla bestämde sig för att gå efter sitt samvete.
Var tystare, Chief.
Jag har iakttagit dig. Du verkar trovärdig.
Om något händer med mig-
- kan du ge det här till min fru? - Han gav mig hela sin lön.
Han hade inte slösat ett enda öre.
Jag vill att min familj ska veta att jag tänkte på dem.
Alle man på däck!
Masa er upp hit, latmaskar!
Kriget hade äntligen funnit oss.
Motorn av!
Rikta lampan.
En transportbåt med 1300 män ombord hade blivit förstörd av en torpedbåt.
Vi var först på plats.
- Stäng av motorn! - Motorn av!
Vi var det enda som lät.
Kamrater!
Vi kan verkligen inte åka ifrån de jävlarna!
Inta stridspositionerna!
Vad är det?
Är det där den sista?
Kaptenen!
De sköt sönder min målning!
Räck mig din hand.
Det kommer att bli bra, kaptenen. En fin plats väntar på dig i himlen.
Man kan vara väldigt arg på hur saker gick till...
Man kan svära, förbanna ödet...
Men när man väl kommer till slutet... så måste man släppa taget.
1328 män dog den dagen.
Jag sa adjö till cherokesindianen, Dennis Smith-
- och John Grimm som hade rätt, han skulle dö där.
Jag skickade pengarna till Curtis fru.
Jag sa adjö till tvillingarna Brody och båtens kapten, Mike Clark.
Jag sa adjö till alla andra män, som hade egna drömmar.
Männen som ville bli försäkringsagenter, läkare, advokater eller indianhövdingar.
Sånt här kan inte lagas.
Döden verkade inte naturlig här.
Jag hade aldrig sett en kolibrifågel så långt ut till sjöss.
Inte före eller efter den gången.
I maj år 1945 när jag var 26 år, så gick jag hem.
Herregud! Du är hemma!
Du kom tillbaka! Får jag se på dig!
- Det här är din bror Benjamin. - Jag visste inte att han var min bror.
Det är en massa saker du inte vet! Sopa klart golvet och hjälp mig duka bordet!
Vänd dig om. Du ser nyfödd ut! Yngre än självaste spädbarnet!
Jag tror att den där predikanten gav dig ett andra liv.
Jag visste direkt att du var speciell.
Mina knän är ömma för jag har bett till-
- Herren varje kväll att du ska komma hem välbehållen. Kommer du ihåg vad jag sa?
Man vet aldrig vad som kommer att hända?
Stämmer bra det. Sätt dig ner.
Lärde du dig något som är värt att berätta?
- Jag har minst sagt sett saker. - Du har sett smärta. Lite glädje också?
- Ja, det också. - Det är det jag vill höra.
Var är Tizzy?
Mr Weathers dog i sömnen nån gång i april.
- Jag beklagar, mamma. - Oroa dig inte för det, älskling.
Bara två stycken är kvar nu. De väntar väl på sin tur som alla andra.
Jag är så glad över att du är hemma.
Vi ska hitta en fru och ett jobb åt dig.
Hjälp mig duka bordet.
Du slösar din tid, älskling. Hon är stendöv.
Du ska bo i Mrs Deserouxs gamla rum. Du är för stor för att dela rum.
Det är en lustig sak, att komma hem.
Det ser och luktar likadant. Det känns likadant.
Har jag någonsin berättat att jag har blivit träffad av blixten sju gånger?
En gång när jag satt i min bil, och skötte mitt eget.
Man inser att det som har förändrats, är en själv.
En sen morgon, ett tag efter att jag hade kommit tillbaka...
Ursäkta, är Queenie här?
Det är jag, Benjamin. - Benjamin?
Herregud! Självklart är det du!
Hur är det? Det var så länge sen. Det finns så mycket jag vill veta.
- När kom du tillbaka? - För ett par veckor sedan.
Queenie sa att du var i kriget. Nånstans till sjöss. Vi var så oroliga.
Det är bra med mig.
Se på dig. Du är så vacker.
Du slutade skriva.
"När jag åkte så var hon en tjej. En kvinna hade nu tagit hennes plats."
"Hon var den vackraste kvinnan jag någonsin hade sett."
"Det mest vackra."
Min mormor Fuller dog.
- Jag hörde det. Jag beklagar. - Otroligt att vi båda är här!
Måste vara ödet. Nej, vad säger man. Guds vilja.
Mediumet Edgar Cayce säger att allt är förutbestämt.
Jag vill tro på att det är ödet.
Jag vet inte riktigt hur det fungerar, men jag är glad att det inträffade.
Har du varit i Manhattan? Det ligger tvärs över floden från mitt hus.
Jag kan se Empire State Building om jag står på min säng.
Var har du varit, då? Berätta allt. Sist du skrev, sa du att du var i Ryssland.
Jag har alltid velat åka dit. Är det lika kallt som de säger?
- Gånger två. - Vi sa alltid att du var annorlunda.
Det tror jag verkligen att du är.
Du skrev att du hade träffat någon. Fungerade det?
Det tog slut.
Kommer du ihåg den här?
Det här är en bild av den gamle kängurun vid fem på eftermiddagen.
Skulle du vilja gå med mig på middag?
Har jag berättat att jag dansade för Ballenchine?
Han är en känd koreograf. Han sa att jag hade en perfekt linje.
När vi övade en gång så föll en dansare.
Och han tog bara med det direkt i föreställningen.
Kan du föreställa dig det i en klassisk balett?
En dansare som med vilje faller?
Det är en helt ny värld för dans nu, det kallas abstrakt.
Han är inte den enda dock, de andra är Lincoln Kirstein-
-och Lucia Chase och... Agnes DeMille-
-hon har bara rört ihop allt det där med rakt upp och ner sakerna.
Och hon berättade för mig om den här nya stora världen.
Namn som inte betydde någonting för mig.
Jag hörde egentligen inte mycket av det hon sa.
Det är nytt och modernt, det är amerikanskt.
De förstår våran kroppskraft och våran iögonfallande fysik.
- Jag har bara pratat och pratat. - Nej, jag har gillat att lyssna på dig.
- Jag visste inte att du rökte. - Jag är tillräckligt gammal.
Jag är tillräckligt gammal för en massa saker.
I New York stannar vi uppe hela natten för att se solen stiga upp över husen.
Det finns alltid någonting att göra.
Jag måste åka igen imorgon.
- Redan? - Jag önskar att jag kunde stanna.
Dansare behöver inte kostymer och dylikt längre.
Jag kan föreställa mig att dansa helt naken.
Har du läst D.H. Lawrence? Hans böcker blev förbjudna.
Orden är som att älska.
I vårat sällskap måste vi lita på varandra.
Sex är en del av det.
Jag vet att en del dansare är lesbiska.
Det var en kvinna som ville ligga med mig.
- Gjorde det dig upprörd? - Vilken del?
- Att någon ville ligga med mig? - Du är en attraktiv kvinna.
Jag kan tänka mig att de flesta av dem vill ligga med dig.
Vi går tillbaka till huset.
Eller så kan vi skaffa ett rum någonstans?
- Vi kan ta av dig din jacka. - Jag vet inte, Daisy.
Det är inte det att jag inte vill. Jag skulle göra dig missnöjd.
Jag har varit med äldre män, Benjamin.
Du åker tillbaka till New York imorgon, du borde vara med dina vänner.
- Du är bara ung en gång i livet. - Jag är tillräckligt gammal.
Inte ikväll bara, Daisy.
Vi kan gå och lyssna på lite musik.
Våra liv är begränsade av möjligheter.
Även de vi missar.
Du ser så stilig och tydlig ut.
De säger att orkanen missar oss, flyger rakt förbi.
- Det är strålande. - Jag stannar här med mamma.
Benjamin?
Saker började bli annorlunda för mig.
Mitt hår hade väldigt lite grå färg och växte som ogräs.
Mitt sinne för lukt blev starkare och min hörsel blev högre.
Jag kunde gå längre och snabbare.
Medan alla andra åldrades blev jag yngre. Helt ensam.
- Kom in! - Benjamin.
- Minns du mig? - Visst gör jag det, Mr Button.
- Vad har hänt med dig? - Den jävla foten har blivit infekterad.
Välkommen hem, min vän.
Jag ser att du fortfarande dricker din Sazerac med whiskey.
Jag är en varelse med vanor.
Hälsar du fortfarande på huset vid Bourbon?
Inte länge till. Intressanta tider dock.
Vi gick ifrån att tillverka fyrtio tusen till närmare en miljon knappar om dagen.
Vi anställde tio gånger så många anställda.
Vi höll på dygnet runt.
Kriget har varit snällt emot knapp industrin.
Jag är sjuk. Jag vet inte hur mycket mer tid jag har.
Jag är ledsen över att höra det, Mr Button.
Jag har inga nära. Jag håller mig till mig själv.
Jag hoppas inte du misstycker men-
-när som helst, när det är möjligt, så skulle jag vilja vara med dig.
Jag ska göra vad jag kan.
Vet du någonting om knappar, Benjamin?
Buttons Buttons har varit inom vår familj i 124 år.
Min farfar var en skräddare. Han hade en liten butik i Richmond.
Efter inbördeskriget flyttade han till New Orleans-
-där min far hade visdomen till att göra våra egna knappar.
Så med hans hjälp blev skräddar butiken till det här.
Och idag, kan jag inte sy ett stygn.
Det är väldigt, väldigt intressant.
Du har då verkligen gjort det bra för dig.
Vad kan jag göra för dig, Mr Button?
Benjamin, du är min son.
Jag är så hemskt ledsen att jag inte berättat det förut.
Du föddes natten då första världskriget tog sitt slut.
Din mor dog vid förlossningen.
Jag trodde att du var ett monster.
Jag lovade din mor att du skulle vara säker.
Jag skulle aldrig övergivit dig.
Min mor?
Det här är våran sommarstuga vid Pontchartrain sjön.
När jag var en liten pojke älskade jag att gå upp tidigare än alla-
-och springa ner till sjön för att se dagen börja.
Det var som att jag var den enda som levde.
Jag blev kär första gången jag såg henne.
Din mors namn var Caroline Murphy.
Hon arbetade i din morfars kök.
Hon växte upp i Dublin.
År 1903 åkte Caroline och alla hennes bröder och systrar för att-
-komma hit och bo här i New Orleans.
Jag kom på ursäkter för att komma ner i det köket-
-bara för att jag skulle få se henne.
Den 25 April 1928 var den lyckligaste dagen i mitt liv.
Dagen jag gifte mig med din mor.
Varför berättade du inte det för mig bara?
Jag planerar att lämna allting jag äger till dig.
Jag måste gå.
- Vart då? - Hem.
Vad tror han? Tror han att han kan dyka upp-
-och allting skulle vara bra?
Alla till förmodan ska vara vänner.
Han får se upp, det säger jag bara!
Må Gud vara mitt vittne, han får se upp!
Han lämnade kvar 18 dollar den natten han lämnade dig.
18 skitna dollar och en smutsig blöja.
- Godnatt, mamma. - Godnatt, älskling.
Har jag berättat för dig att jag blivit träffad av blixten sju gånger?
En gång så var jag ute och gick med hunden.
Jag är blind i ett öga och kan knappt höra.
Jag får ryck och skakningar ifrån ingenstans.
Jag tappar alltid bort mina tankar.
Men vet du vad?
Gud påminner mig om att jag har tur att få leva.
Stormen är på väg.
Vakna. Vi ska ta på dig.
Du skulle kunna vara arg som en arg hund efter vad som hänt.
Du kan svära och råskälla ödet-
-men när det kommer till slutet måste man släppa det.
Det är en vacker begravning.
Han blir begraven bredvid din mor.
Du är min mor.
Min älskling.
Jag har aldrig sett New York.
- Ursäkta mig, jag är en vän till Daisy. - Följ med här.
Daisy!
Ja, jag är i garderoben. Vill någon träffa mig?
- Benjamin! - Hej.
- Vad gör du här? - Jag tänkte komma och hälsa på.
Spendera lite tid med dig om jag får.
Jag önskar att du hade ringt. Du tog mig med en sådan överraskning.
- Är du fortfarande arg? - Nej. Tack, de är jätte fina.
Jag kunde inte hålla mina ögon borta ifrån dig.
Jag tyckte du var förtrollande.
Tack, det var snällt sagt.
Jag borde byta om. Några av oss ska gå på en fest.
Vill du komma?
En person berättade om en restaurang du skulle tycka om.
Jag bokade bord ifall att.
Det är bara det att alla dansare går ut efter en föreställning.
Du är välkommen att följa med. Jag ska bara byta om.
Det här är David. Han dansar med mig.
Det här är Benjamin, jag har berättat om honom.
Just det ja, hur står det till?
Jag hämtar dricka.
Så du var en vän till hennes mormor? Eller någonting sådant?
- Någonting sådant. - Ursäkta mig.
Jag hade ingen aning om att du skulle komma.
Benjamin... Vad förväntade du dig?
Vill du att jag släpper allting? Det här är mitt liv.
Ha lite kul. Det är en massa musiker där och...
Du behöver inte göra det. Det är mitt fel.
Jag skulle ha ringt dig. Jag trodde-
-att jag skulle komma och ta dig med storm eller någonting.
- Daisy, kom nu! - Jag kommer.
Han verkar trevlig. Älskar du honom?
- Jag tror det. - Jag är glad för dig.
Jag kanske träffar dig hemma.
Okej.
Jag tyckte om föreställningen.
Han kom för att berätta att hans far hade dött.
- Du hade inte kunnat veta det. - Jag var 23 år. Jag brydde mig inte.
- Vad gjorde du sen? - Några fotografier tror jag.
Fram facket på min väska.
Jag var så bra dansare som jag någonsin kunnat bli.
I fem år...
Jag dansade överallt. London, Wien, Prag.
Jag har aldrig sett dessa.
Du pratade aldrig om din dans, mamma.
Jag var den enda amerikanen som blev inbjuden till att dansa med Bolshoi.
Det var fantastiskt.
Men Benjamin var aldrig borta ifrån mina tankar.
Och jag kom på mig själv säga: Godnatt, Benjamin.
- "Godnatt, Daisy." - Sa han det?
Livet var inte allt så komplicerat.
Om du vill, så kan man säga att jag letade efter någonting.
Fru La Tourneau gick precis bort, Benjamin.
- Mr Benjamin Button? - Det är jag.
- Goddag. - Ja, herrn?
- Daisy Fuller. - Ett ögonblick.
- Var god och sitt ner. - Visst.
Ibland är vi på en kollisionskurs utan att veta om det.
Oavsett om det är en olycka eller av design-
-så finns det inget vi kan göra åt det.
En kvinna i Paris var på väg ut för att handla.
Men hon hade glömt sin kappa så hon gick tillbaka för att hämta den.
När hon hade hämtat kappan ringde hennes telefon-
-så hon stannade för att svara och pratade i några minuter.
Medan kvinnan var i telefon-
-övade Daisy för en föreställning i Paris Opera hus.
Och medan hon övade, så hade kvinnan som nu lagt på telefonen-
-gått ut för att få en taxi.
Nu hade en taxi chaufför släppt av en kund tidigare-
-och han hade stannat för att köpa en kaffe.
Och under denna tid övade Daisy.
Och denna taxi chaufför som släppt av en kund tidigare-
-och stannat för att köpa en kaffe-
-hade nu hämtat upp kvinnan som skulle ut och handla-
-men missat den tidigare taxin.
Taxin var tvungen att stanna för en man som gick över gatan-
-som hade gått upp till jobbet fem minuter senare än vanligt-
-för att han hade glömt att ställa in sin alarmklocka.
Medan mannen, som är sen till jobbet och går över gatan-
-hade Daisy blivit klar med sin träning och gick in för att duscha.
Medan nu Daisy duschade väntade taxin utanför en butik-
-för att kvinnan skulle hämta ett paket som inte hade blivit inslaget ännu-
-för att tjejen som skulle slå in det-
-hade gjort slut med sin pojkvän och glömt av det.
När paketet var inslaget, var kvinnan nu tillbaka i taxin-
-som blivit stannad av en lastbil.
Allt detta medan Daisy klädde på sig.
Lastbilen flyttade på sig och taxin kunde röra på sig.
Medan Daisy, som var sist att ta på sig-
-väntade på en av sina vänner som fått skosnöret sönder.
Medan nu taxin hade stannat för ett trafikljus-
-kom Daisy och hennes vän ut bakvägen på teatern.
Och om bara en sak hade hänt annorlunda-
-om det skosnöret inte hade gått sönder-
-eller om lastbilen hade flyttat på sig tidigare-
-eller om paketet att varit inslaget och klart-
-för att tjejen inte hade gjort slut med sin pojkvän-
-eller att mannen hade ställt sin klocka och gått upp fem minuter tidigare-
-eller att taxi chauffören inte hade stannat för att köpa kaffe-
-eller att kvinnan hade kommit ihåg sin kappa-
-och hade stigit in i den tidigare taxin så att-
-Daisy och hennes vän hade kunnat gå över gatan.
Och taxin hade kört förbi.
Men livet, som är vad det är-
-en serie av korsade liv och händelser-
-utom någons kontroll, så åkte inte den taxin förbi-
-och den chauffören blev tillfälligt distraherad.
Och den taxin körde på Daisy. - Daisy! Hjälp!
Och hennes ben blev krossat.
Daisy...
- Vem sa till dig? - Din vän sa till mig.
Väldigt snällt av dig att komma hela vägen för att se om jag mår bra.
Du skulle göra det samma för mig.
Herregud!
Titta på dig! Du är perfekt.
Jag önskar att du inte hade kommit.
Jag vill inte att du ska se mig så här.
Hennes ben hade blivit brutet på fem ställen.
Och med terapi och träning, skulle hon kanske kunna gå igen.
Men hon skulle aldrig kunna dansa.
Jag tänker ta med dig hem med mig. Jag vill ta hand om dig.
- Jag återvänder inte till New Orleans. - Då stannar jag i Paris.
Förstår du inte? Jag vill inte ha din hjälp.
Jag vet att jag tycker synd om mig själv-
-men jag vill inte vara med dig.
Jag försökte berätta det för dig i New York, men du lyssnade inte.
Du kanske ändrar dig.
Vi är inte små barn längre, Benjamin.
Håll dig borta ifrån mitt liv.
Jag var hemskt elak.
Han förstod inte det.
Jag kunde inte låta han se mig på det viset.
Jag åkte inte direkt.
Jag stannade kvar i Paris ett tag för att kolla efter henne.
Jag visste aldrig det.
Kan du hämta sköterskan, älskling?
Jag lärde mig själv att gå igen.
Jag tog tåget till Lourdes.
Då ska vi ta en titt. Det är normalt.
Pulsen sänks. Hon kommer att få det tufft att andas.
- Kommer det gå bra? - Ja.
Okej, han säger: "Jag åkte hem igen..."
Och sedan är det en massa sidor utrivna.
"Jag lyssnade på ljudet ifrån huset." Jag tror att jag har läst det.
Han har spillt någonting här, så det är svårt att läsa, mamma.
Någonting om att segla. Kan det stämma?
Jag lärde mig att segla en gammal båt från min far, vid huset vid sjön.
Jag kan inte ljuga, jag njöt av sällskapet av en kvinna eller två.
Eller kanske tre.
Gör dig inget besvär, Sam. Den kommer att stå där igen imorgon.
Mamma.
Och våren 1962-
-kom hon tillbaka.
- Vill du veta var jag har varit? - Nej.
Hur kom det sig att du varken skrev eller någonting?
Bara försvinna på det viset.
Det var någonting jag var tvungen att göra för mig själv.
Jag tog aldrig dig för att vara den typen som är självisk.
Jag hoppas verkligen jag inte har fel. Jag brukar inte ha fel om folk.
- Godnatt, mamma. - Godnatt, älskling.
Ha det så trevligt.
- Du har inte sagt två ord. - Jag vill inte förstöra det.
- Ligg med mig. - Absolut.
Jag bad henne att följa med mig bort.
Vi seglade vid Gulf strömmen, längs Florida Keys.
Jag är så glad över att vi inte träffades när jag var 26.
- Varför säger du så? - Jag var så ung.
Och du var så gammal.
Det hände när det var menat att det skulle hända.
Jag kommer att njuta av varje sekund jag tillbringar med dig.
Jag slår vad om att jag kan sitta här ute längre än dig.
Jag slår vad om motsatsen.
Du har knappt en rynka, ett veck.
Varje dag så har jag mer rynkor. Det är inte rättvist.
Jag älskar dina rynkor. Båda två.
Hur är det att bli yngre?
Kan jag inte riktigt säga. Jag tittar alltid utåt med mina egna ögon.
Kommer du fortfarande älska mig när min hud blir grå och hängig?
Kommer du fortfarande älska mig när jag får finnar?
När jag kissar i sängen?
När jag är rädd för vad som finns under trappan?
Vad?
- Vad tänker du på? - Jag tänkte på hur inget varar.
Och hur synd det är.
Vissa ting varar.
- Godnatt, Daisy. - Godnatt, Benjamin.
- Mamma? När träffade du pappa? - Ett tag efter det där.
- Berättade du om Benjamin för honom? - Han visste tillräckligt, gumman.
Mamma?
Queenie?
- Hallå? - Hej, mrs Carter. Var är alla?
Benjamin, Queenie har gått bort. Jag beklagar så mycket.
Jag beklagar förlusten. Hon var en bra kvinna.
Vi begravde henne bredvid hennes älskade mr Weathers.
Och för att vi skulle kunna få några egna minnen-
-sålde vi min fars hus vid Esplanade.
Det är ett underbart gammalt hus, hjärtat.
Jag tror att vi kommer bli väldigt lyckliga här.
- Vilken lång familjehistorik du har. - De kommer med huset.
Vi måste se det stora sovrummet.
Vi köpte en tvåvåningslägenhet.
Jag älskade det huset. Det luktade som en brasa.
Sluta inte läsa, gumman.
Det var en av de lyckligaste tiderna i mitt liv.
Vi hade inte en pinne möbler.
Vi hade picknick i vardagsrummet.
Vi åt när vi kände för det. Stannade uppe hela natten när vi ville.
Vi utlovade att aldrig falla in i rutin-
-att gå till sängs och vakna samtidigt.
Vi levde på den madrassen.
Våran granne, mrs Van Daam, var en psykisk terapeut.
Vi bodde fyra kvarter bort från en allmän pool.
Du kan ha fått några extra av det.
Du väljer att göra någonting så speciellt och unikt-
-att det var endast en speciell tid att göra det på.
Så även om ingenting någonsin tog plats-
-så skulle du fortfarande vara här du är idag.
Jag gillar bara inte att bli äldre.
De lägger alldeles för mycket klor i poolen.
Jag lovar dig, jag kommer aldrig att sjunka mig själv till självömkan igen.
Och jag tror att precis där och då, insåg hon-
-att ingen av oss är perfekta.
Hon fann sin egna sinnesfrid.
Hon öppnade en ateljé för att lära unga flickor att dansa.
Kom tillbaka åt andra hållet.
Strålande!
Godnatt!
Du är verkligen vacker att skåda.
I dans är allt om en linje. En linje av din kropp.
För eller senare tappar du den linjen och du får den aldrig tillbaka igen.
Du föddes året 1918, för 49 år sedan.
Jag är 43. Vi är nästan i likadan ålder.
Vi möts på mitten. Vi kom till slut ikapp varandra.
Vänta. Jag vill komma ihåg oss precis så som vi är nu.
Jag är gravid.
Jag lovar att sköterskan försökte undkomma och sa att det var en pojke.
Jag tror att det är en flicka.
- Jag vet att du är rädd. - Jag döljer det inte.
- Vad är din största fruktan? - Barnet föds som mig.
- Då älskar jag den allt mer. - Okej.
Hur kan jag vara en far när jag bara blir yngre?
Det är inte rättvist mot barnet. Jag vill inte vara någons börda.
Alla måste bära blöja till slut. Jag ska få det här att fungera.
Jag vill det här och jag vill det med dig.
Jag vill att du ska få allting du önskar. Alltihopa.
Jag är inte så säker på hur jag ska få det här att stämma.
Skulle du säga åt en blind man att han inte kan få barn?
Du är en far så länge du kan. Jag vet om konsekvenserna, jag har accepterat dem.
Att älska dig var värt allting för mig.
Jag måste gå och kissa.
Den äldsta kvinnan att någonsin simma över den Engelska kanalen-
ankom idag hit till Calais. - Behåll det.
Efter att ha simmat i 34 timmar, 22 minuter och 14 sekunder.
68 år gamla Elizabeth Abbott, kom fram klockan 5:38, medtagen men glad.
Mrs Abbott, hur skulle du beskriva det här i ord?
Jag antar att allting är möjligt!
- Är du klar? - Ja.
På en vår dag, som vilken annan...
Jag kommer hem inom en timma!
Älskling?
Ring ambulansen. Barnet är på väg.
Växeln, jag behöver en ambulans!
Båda mår bra. Hon är en perfekt hälsosam liten flicka.
Hon födde en flicka på 2.3 kilogram.
Har du räknat hennes tår?
Hon är perfekt!
"Och vi döpte henne efter min mor, Caroline."
Var den här Benjamin min far? Och det är så här du berättar det?
Ursäkta mig.
...alla tillstånd tyder på en kraftig storm-
-kanske till och med upp till en kategori 5.
Jag vet att det är tufft, men du får inte röka här.
Ingen kan säga precis var den kommer att slå till...
Du växte upp precis som doktorn hade lovat, normal och i god hälsa.
Du måste hitta en riktigt far åt henne.
- Vad pratar du om? - Hon behöver någon som-
-hon kan växa upp och bli gammal med.
Hon lär sig att acceptera vad som än händer. Hon älskar dig.
Hon behöver en far, inte en lekkamrat.
- Är det mig? - Självklart inte.
Är det min ålder som bekymrar dig? Är det de du berättar för mig?
Du kan inte uppfostra oss båda.
Det var din första födelsedag.
Vi hade ett kalas åt dig. Huset var fullt av barn.
- Hur är det? - Hej.
Så fort du vänder ryggen om så går de på högstadiet och dejtar killar.
Jag sålde sommarstugan vid Pontchartrain sjön.
Jag sålde Buttons Buttons. Jag sålde min fars segelbåt.
Jag satte in allting på ett sparkonto.
Så att du och din mor kanske kunde få ett liv.
Jag lämnade dig innan du ens kunnat minnas mig.
"Jag lämnade med bara kläder på min rygg."
- Jag vill inte läsa det här nu. - Kan du bara berätta var han åkte?
Jag vet inte riktigt.
Det är till mig. 1970. Jag var två år.
"Grattis på födelsedagen!"
"Jag önskar att jag kunde pussa dig godnatt."
De är alla till mig. Fem år.
"Jag önskar att jag kunde ta dig till den första dagen på skolan."
Sex år.
"Jag önskar att jag kunde vara där och lära dig spela piano."
1981, jag var tretton år.
"Jag önskar att jag hade kunnat säga till dig att inte jaga någon kille."
"Jag önskar att jag hade kunnat hålla om dig när du hade blivit sårad."
"Jag önskar att jag hade kunnat vara din far."
"Ingenting jag någonsin gjort kommer att ersätta det."
Jag antar att han åkte till Indien.
För vad det än är värt så är det aldrig för sent-
-eller som för mig, för tidigt... ...att bli vem du än vill vara.
Det finns ingen tidsgräns, börja när du vill.
Du kan ändra dig eller vara den samma. Det finns inga regler inom det här.
Vi kan göra det bästa eller det värsta av det.
Jag hoppas att du gör det bästa av det.
Jag hoppas du får ser saker som gör dig häpen.
Jag hoppas att du känner saker som du inte känt förut.
Jag hoppas du möter folk med andra syner på livet.
Jag hoppas att du kommer leva ett liv du är stolt över.
Om du finner dig i att du inte gör det-
-hoppas jag att du har styrkan att börja om igen.
Han hade varit borta en lång tid.
Vi ses på Torsdag.
- Godnatt, fröken Daisy. - Godnatt, gumman.
Jag är ledsen, vi har stängt nu.
Kan jag hjälpa dig? Är du här för att hämta någon?
Varför kom du tillbaka?
Mamma? Mamma?
Är du klar någon gång? Vad är det, mamma?
Jag fick just höra en sorgsen historia om en gemensam vän-
-som jag inte sett på en väldigt lång tid.
Caroline, det här är Benjamin.
Du kände honom när du bara var en bebis.
- Hej. - Hej.
Förlåt mig, jag trodde du var färdig.
Det här är en vän till min Familj. Benjamin Button.
- Det här är min man, Robert. - Hej.
Ett nöje.
Det var väldigt trevligt att träffas. Vi är ute i bilen, älskling.
- Okej. - Hej då.
Jag ska bara låsa.
Hon är vacker, precis som sin mor. Dansar hon?
- Inte så bra. - Det kommer från min sida då.
Hon är en rar söt flicka.
Hon verkar lite vilse. Men vem är inte det vid tolv?
Det är mycket med henne som påminner om dig.
Min man är en änkling. Var en änkling.
Han är otroligt snäll, smart och äventyrlig.
- Han har varit en jättebra far. - Bra.
- Du är så mycket yngre. - Bara på utsidan.
Du hade rätt. Jag hade inte kunnat uppfostra er båda.
Jag är inte så stark.
Var bor du någonstans? Vad ska du göra?
Jag bor på Pontchartrain hotell på avenyn.
Jag vet inte vad jag ska göra.
De väntar på mig.
Jag minns det. Det var han.
Orkanen ändrade riktning. Den kommer att göra landkänning snart.
De ordnar nu så att man kan flytta folk, så det är upp till dig.
- Nej, nej. Vi stannar. - Jag säger till om någonting ändras.
Den natten, när jag satt och tänkte varför jag i överhuvudtaget-
-kom tillbaka så knackade det på dörren.
Kom in.
- Mår du bra? - Jag vet inte vad jag gör här, förlåt.
- Ingenting varar. - Jag slutade aldrig älska dig.
Jag är en gammal dam nu, Benjamin.
Vissa saker glömmer man inte.
- Godnatt, Benjamin. - Godnatt, Daisy.
Och som jag visste att jag skulle... ...kollade jag på henne när hon gick.
Det var det sista han skrev.
En tid efter att din far gick bort fick jag ett samtal.
Hallå? Ja, det är jag.
Ursäkta mig, jag förstår inte.
Det är huset i hörnet.
Kom in bara.
- Jag är Daisy Fuller. - Jag är David Hernandez-
-ifrån Orleans församling av barnsocialen.
Han levde i ett kondemnerat hus.
Polisen hittade den här, en adress, den har ditt namn skrivet i den ofta.
Han är i en väldig dålig hälsa. Han kördes till sjukhuset.
Han vet inte vem eller var han är. Han är väldigt förvirrad.
Jag sa till mr Hernandez att Benjamin är en av oss.
Om han behöver en plats att bo på så är det okej, han kan bo här.
Benjamin.
Du spelar väldigt vackert.
Han gillar inte att man tar på honom.
Han går in och ut ur det igenkännande stadiet.
Doktorn sa att om de inte visste bättre så är det en början på att bli senil.
Minns du mig?
Jag är Daisy.
Jag är Benjamin.
Det är trevligt att träffas, Benjamin.
Får jag sitta bredvid dig? Jag skulle vilja lyssna på dig när du spelar.
Känner jag dig?
Varje dag så kollade jag till så att han hade det bekvämt och bra.
Tro inte att jag inte vet vad ni håller på med!
Ni ljuger allihopa!
Han tror inte på att han nyss åt sin frukost.
Vi ser om det finns någonting annat för dig att göra.
Jag har en känsla att det är väldigt mycket jag inte kan minnas.
Som vadå?
Det är som ett helt liv jag hade och jag kan inte komma ihåg det.
Det är okej. Det är okej att glömma.
Många gånger glömde han bort vem han var och var han var.
- Det var inte lätt. - Benjamin!
Jag kan se allting! Jag kan se den stora floden.
Mycket riktigt, du kan se allting, hjärtat.
Jag kan se kyrkogården där mamma är begravd och andra människor.
- Jag vill att du kommer ner. - Tänk om jag kan flyga.
Jag kände en man som kunde flyga.
Kom ner så ska jag berätta allting om honom.
Gå upp någon, nu.
Han var fem år när jag flyttade in.
Nästan den samma ålder jag var i när jag träffade honom.
Det här är en bild av den gamle kängurun vid fem på eftermiddagen-
-när han fick sina vackra bakben.
Dagarna gick och jag fick se hur han glömde hur man gick...
- Vad är mitt namn? ...hur man pratar.
Jag är Daisy. Kan du säga Daisy?
Året 2002, satte de upp en ny klocka på tågstationen.
Och våren 2003-
-kollade han på mig-
-och jag visste att han visste vem jag var.
Sedan slöt han sina ögon som om att han skulle somna.
Jag önskar att jag hade känt honom.
Nu gör du det.
Jag ska se vad som händer, mamma.
Godnatt, Benjamin.
Vissa människor är födda till att sitta vid floden.
Vissa blir träffade av blixten.
Vissa har ett öra för musiken.
Vissa är artister.
Några simmar.
Vissa kan knappar.
Vissa känner till Shakespeare. Några är mödrar.
Och vissa människor... ...dansar.
© anoXmous https://thepiratebay.se/user/Zen_Bud/