KAPITEL ETT DEN LÅNGA HELGEN
GÅR I KONKURS
Översättning: death_star www.SweSUB.nu
Synk: Incubator
Läget, Claire? Det är bara du och jag, va?
- Sista dagarna. - Ja. Har du pratat med Ron på sistone?
Ron är i Barbados och snorklar med fjärilsfiskar. Han vill inte bli störd.
Om du hade ägt det här stället hade du också åkt dit.
Javisst. Speciellt om jag hade två idioter som kan täcka för mig.
- Har du reparerat din kamera? - Nej. Den är förstörd.
Jag måste skicka tillbaka den till Pentax.
Jag har min mikrofon dock. Så vi kan göra ITK-undersökningar.
- Okej. - Nu kommer jag ihåg.
Jag måste visa dig något.
Jag sökte runt lite på paranormala forum igår.
Och jag hittade något intressant. Det här vill du definitivt se.
- Vad är det? - Vänta. Titta.
Titta närmare. Jag missade det första gången. Du kommer att häpnas.
Allvarliga saker.
- Idiot. - Så bra.
Herregud, varenda gång. Herregud.
- Vilket rum tog du? - 216.
- Självklart. - Jag har varit här sen igår kväll.
225 är upptaget. Allt annat är tillgängligt.
Bara andra våningen. Den tredje är redan klar.
- Bara en gäst? - Inte konstigt att stället går i konkurs.
Jag tar rum 214.
- Ska vi ta 12-timmarsskift? - Låter bra. Jag kommer strax ner.
Kan du skriva under här?
Här är din rumsnyckel. Nummer 224.
Gå upp för trappan och sväng höger och sedan snabbt höger igen-
-och sedan går du lite nerför hallen och rummet är på högra sidan.
- Du kan inte missa det. - Tack.
Vet du vem det är? Det är Leanne Rease-Jones.
Hon spelade mamman i "Like Mother Like Son". Hon är jättekänd.
Leanne Rease-Jones. Jag undrar vad hon gör här.
Hon ska gästtala i någon konferens i Pottstown.
- Hur vet du det? - Hon berättade det.
- Va? Vad mer berättade hon? - Inget. Varför beter du dig så konstig?
- Det gör jag inte. - Här är din autograf. Slappna av.
- Varför är du så sur idag? - Jag är stressad. Hemsidan är jobbig.
Låt mig se.
- Den är fin. - Jag hatar webbdesign.
Det är väldigt bra. Jag gillar spökena.
Det är inte professionellt, men det är inte illa.
Det är mycket pengar i det här, jag måste bara agera snabbt.
Det ser väldigt bra ut. Jag tycker om den.
När vi får bevis så spelar det ingen roll hur den ser ut.
Jag funderade.
Det verkar som att när något läskigt händer så är det ingen annan här.
Varenda gång du har sett saker så har du varit ensam.
Och eftersom hotellet nästan är tomt, har vi en bra chans att få kontakt.
- Låter det vettigt? - Ja.
Den här helgen kommer vi få något bra. Jag kan känna det.
- Vad? - Vad?
Receptionen. Ja, mrs Rease-Jones.
Jag skickar upp dem genast. Varsågod.
- Jag glömde handdukarna. - Jag hämtar dem.
Damen i rum 225 driver mig till vansinne. Jag vill inte att hon ser mig.
Damen med ett barn? Vad är det med henne? Hon gav mig arga blickar.
Hon grälade med sin man och hon stannar här tills söndag med sin son som hämnd.
Hon vill att han ska inse hur svårt livet är utan henne.
- Hur vet du allt det? - Hon berättade det.
Varför ser du alltid så förvånad ut att jag pratar med gästerna?
Gå nu, superfan, låt inte handdukarna vänta.
Mrs Rease-Jones, jag har med mig handdukarna.
- Mrs Rease-Jones? - Kan du vara snäll och ge mig en?
Tack.
Varsågod, Mrs Rease-Jones.
Kalla mig Lee.
- Vad heter du, hjärtat? - Claire.
Du är en räddare i nöden.
- Nej, det kan jag inte. - Du sårar en gammal dams känslor.
Tack, mrs Lee.
Jag är ett stort fan!
"Like Mother Like Son" är min favoritserie.
Du var fantastisk i den. Och... "The Awakening Of Eleanor".
Jag älskar den filmen. Jag såg den hela tiden när jag växte upp med min mamma.
Jag brukade ha inbakade flätor som du hade.
Tack ska du ha. Det var snällt sagt.
- Vad jobbar du med? - Jag är receptionist.
Om du behöver något så är det bara att säga till.
Det här är sista helgen vi har öppet.
Luke och jag är den enda personalen. Vi sover här. Det är ganska tokigt.
Jag menar i verkliga livet. Vill du bli en skådespelerska?
Jag? Nej. Jag jobbar bara på hotellet.
Men jag gör lite allt möjligt.
- Handdukarna. - Just det. Varsågod.
Hur gick det? Ska ni samarbeta om något?
- Jag kände mig som en idiot. - Hon är en skådespelerska.
Vad menar du med det? Vad vet du om skådespelerskor?
Inte mycket, men jag vet lite om massa saker.
Varför är du en sån tråkmåns? Och varför måste du vara så negativ?
Jag är en realist. Det är en skillnad.
- Pessimist. - Det är en högre form av optimism.
Om du inte förväntar dig något av folk så blir positivt överraskad genom livet.
Ja, men ingen gillar en börda.
- Jag behöver kaffe. Vill du ha något? - Nej.
Okej.
Hur är det?
Vad vill du ha?
Ta den tid du behöver. Har du några frågor är det bara att säga till.
Har inte cykloper alltid bara ett öga?
- Vad menar du? - Det var inget.
Jag tar en stor Soja-mocka-latte med en liten karamell.
Bra val.
- Hur går det hos er? - Bra.
Kan jag vara ärlig?
Vi känner inte varandra så väl, men vi ses hela tiden och vi är tjejer.
På söndag ska min pojkvän ta mig på en utflykt.
Jag ser verkligen fram emot det och jag vet att det kommer bli romantiskt-
-och jag ser inte helt och hållet fram emot det för det är nåt som stör mig.
Vi har varit ett par i snart ett år och han har inte sagt att han älskar mig.
Jag behöver prata med någon för att jag vill inte be honom säga det.
Han sa det på chatt. Men det räknas inte.
Så jag undrar...
- Var är din kaffe? - De har slut.
- Är den irriterande tjejen där än? - Ja.
- Vilken förlorare. - En stor.
Funderar du nånsin på om du har gjort rätt val?
- Varje dag. - Varför har folk så höga förväntningar?
Allt händer av en anledning.
Ingen hamnar bara så där på Yankee Pedlar.
Förmodligen.
- Vet du vad som verkligen irriterar... - Vänta lite.
Det känns som att mina ögon är igenmurade. Jag måste gå upp.
Vad? Jag är utmattad. Vi kan prata om din kvartslivskris imorgon.
- Jag behöver bara sova lite. - Lämna kvar datorn.
Vad? Jag tänker inte hacka systemet. Jag vill bara titta på höga sneakers.
Det är jättetråkigt när det inte är någon annan här. Och min bok suger.
Okej, var försiktig med den.
Om du vill spela in, så är bandspelaren på laddning. Du kopplar in mikrofonen...
- Jag vet hur man gör. - Jag skulle hata att vara spöke här.
- God natt, Claire. - God natt, Luke.
Var är din hemsida?
Bra jobbat. Jag glömde bara påminna honom om det här.
MADELINE O'MALLEY: ÄNKAN TILL YANKEE PEDLAR
Tragedi.
Okej.
Fan. Hur fungerar den här?
Jag vill inte skrämma dig men jag står bakom dig. Förlåt.
Vad i helvete? Herregud, du skrämde livet ur mig!
- Vad gör du här? - Jag hörde ett oljud.
Ett bankande ljud.
Jag kunde inte somna om. Vi kan byta nu om du vill.
- Fan! Okej. - Förlåt.
Helvete.
KAPITEL TVÅ MADELINE O'MALLEY
Har du hört historien om Madeline O'Malley? Hon dog på det här hotellet.
Hon hängde sig efter hennes fästman lämnade henne på bröllopsdagen.
De första hotellägarna trodde det skulle bli dålig publicitet-
-så de gömde hennes döda kropp i träkällaren i tre dagar.
Innan de kunde smuggla ut henne till lastbryggan.
När folket i staden fick reda på vad som hade hänt här-
-blev de upprörda. Ägarna var tvungna att stänga och sälja hotellet.
Ingen kom hit igen förrän på 60-talet.
Ända sen dess har folk sett Madeline O'Malleys spöke-
-ströva omkring i korridoren väntandes på sin älskare.
Vissa säger att hon söker efter en ny.
- Ursäkta? Vad gör du? - Mamma.
- Vad händer? - Hon säger att ett spöke ska ta mig.
- Det har jag inte sagt. - Vad är det med dig?
Han är bara ett barn. Sötnos. Det är inte verkligt.
Det är bara en historia. Okej? Kom hit.
Jag behöver inte det här. Jag har det tillräckligt tufft.
Ja, frun.
Och du. Vi behöver fortfarande handdukar.
Jag är trött på att fråga. Gör inte mig till den elaka här.
- Vi är i rum 225. - Jag vet. Jag jobbar på hotellet.
Kom. Det är en löjlig historia.
Jag har köpt det där billiga brödet.
Snåla inte med brödet. Man ångrar alltid det.
- Varför tror du hon är fortfarande kvar? - Ingen aning.
Priset är inte billigt här.
- Hotellet vid Route 13 är bättre. - Nej, inte hon. Madeline.
- Vad tror du att hon vill? - Jag vet inte.
Jag spenderar inte min tid på att lista ut vad kvinnor vill. Speciellt inte döda.
Snälla nån. Hur såg hon ut? Såg hon död ut?
Grejen med fysiska möten är att man inte kommer ihåg detaljerna.
Det är konstigt. Hon var där ena stunden och borta vid nästa.
Nästan som om hon inte var där alls. Det är svårt att förklara.
Jag är så avundsjuk. Om jag hade sett henne så hade jag nog flippat ur.
- Otroligt att du aldrig hade kameran. - Jag vet. Det tär på mig.
- Vill du spela in lite ikväll? - Absolut.
Vi måste hitta bevis på att Madeline O'Malley existerar.
Vi måste innan stället stänger ner. Tänk dig hur hon känner sig.
Vara fast här för alltid.
Vi måste fånga något på band. Det är som en moralisk förpliktelse.
Hej, Lee.
Hur kom du in dit, fågel?
Luke, du kommer inte tro vad som hände mig precis.
- Vad? - Det var inget.
Jag är en pumpa. Jag ska döda ormen. Glöm inte spela in.
Jag la en lista på ditt skrivbord.
Ha kul med internetporren.
Det här är ITK-inspelningen av tvättrummet.
Jag struntar i den här, Luke. Det finns inget här.
Det här är ITK-inspelningen av matsalen.
Jag försöker kontakta Madeline O'Malleys ande.
Om du kan höra mig, snälla ge oss ett tecken.
Fan också, du sa att den här skulle vara ordnad.
Vakna, Luke.
- Kom igen, vakna. - Vänta.
Vad i h?
- Jag har ungefär två timmar kvar. - Pianot spelade av sig själv.
Jag tror att det var hon.
- Jag lyssnar på det vid sju. - Nej, jag är rädd.
Okej, kom in.
Faktiskt... så mår jag bra.
- Är du säker? - Ja, jag blev rädd en stund men...
...jag klarar mig.
Jag kommer ner om några timmar.
Kan du vara tystare?
Måste jag fråga dig igen?
Vet du vad? Låt mig vara.
Du frågade mig om vad jag gör... Jag spelade in ett oförklarligt fenomen.
Det finns ett spöke i det här hotellet. Jag spelade in det. Så lämna mig ifred!
Kom in en liten stund.
Sitt ner.
Du behöver en sup.
Skål.
Allt väl?
Berätta vad du såg.
Jag...
Jag ber om ursäkt för igår. Jag brukar inte vara en snäll person.
Ta det inte personligt.
Jag ber bara om ursäkt en gång.
Jag kan hjälpa dig med det du söker, men jag måste veta vad det är.
Ursäkta. Hjälpa mig med vad?
Vet du vad det här är?
Det är en pendel.
Den används för att svara på livets... svårare frågor.
- Vet du varför jag är här? - Du ska gästtala på ett möte?
Nej, jag är inte här för att skådespela. Jag är en gäst på ett healingmöte.
Det är vad jag gör nu. Det är mitt sanna kall.
Allt i den här världen är sammankopplade.
Vare sig vi förstår det eller inte beror på vår uppfattningsförmåga.
Vår vilja att kommunicera. Om du vill kommunicera med andarna i hotellet-
-så kan jag hjälpa dig med det.
Jag behöver bara veta vad du vill dem.
- Jag vet inte om de existerar. Spökena. - Andarna.
Det finns inget verkligt i världen. Allt är en existens.
Det finns ingen begynnelse eller slut. Det finns inga spöken.
Vi är gudomliga varelser som upptar en energi i universumet.
Som vattendroppar i ett stort hav.
Universumet har en plan för var och en av oss.
Jag vill att du ignorerar det ditt medvetna säger.
Och öppnar dig.
Vad är det du vill andarna?
Jag vill veta om det var Madeline O'Malley som spelade pianot där nere.
Och om hon verkligen är anden som bor i det här hotellet.
Fråga igen. Men den här gången, blunda och koncentrera dig noga.
Öppna dig. Ställ frågan direkt.
Är du Madeline O'Malleys ande?
Dog du i det här hotellet?
Var det du som spelade piano?
- De säger inte vilka de är. - De?
De är tre stycken.
- Vad vill de? - Samma sak som du.
- Vadå? - Leva.
Men de lever inte.
Det skedde en fruktansvärd tragedi i det här hotellet.
Något om källaren. Ett misstag.
Det är Madeline. Det var där de hittade hennes kropp.
- Du får inte gå ner till källaren. - Varför? Är hennes ande fast där?
Du kan inte rädda henne. De försökte rädda henne.
Vilka är de? Vad vill de?
Vad hände?
Jag har förlorat kontakten.
TILLBAKA VID 7:00 PUSS OCH KRAM - PERSONALEN
Handdukarna, Luke.
Det var droppen. Jag har fått nog. Vi ska tillbaka till din pappa.
KAPITEL TRE EN SISTA GÄST
NÅGON HAR EN DÅLIG MÅNDAG!
Drick.
Bry dig inte om att de stack. De gjorde oss faktiskt en tjänst.
Du skrämmer mig verkligen. Ta dig samman. Du är ute på hal is.
Det hände mig också när jag började hålla på med det här.
Du måste vara försiktig med vad som försiggår här inne.
Annars börjar du tro att du ser saker och det kanske aldrig slutar.
Drömmen är en sak, men pianot då?
- Och allt Lee sa då? - Jag lyssnade på pianoinspelningen.
Jag vet inte vad jag ska säga. Det är kanske förklarligt eller inte.
Det är inte värt att bli upprörd över. Inget av det här är det.
Vad beträffar knäppgöken där uppe. Lyssna, Claire...
Hur många gånger har du sett nån på TV-
-som pratar om deras övernaturliga gåvor med en stor publik?
Hur många gånger har du sett ett medium lösa brott eller läka nån utan medicin?
Eller vinner på lotto? Nästan aldrig, eller hur?
Det är för att allt är bluff. Hokus pokus.
Kvinnan där uppe är bara en osäker gammal skådespelerska.
Hon försöker hålla sig kvar på banan. Det är patetiskt.
Vill du inte försöka lista ut vad som pågår här?
Varför är du inte nyfiken? Det här kan vara "det".
Det kan vara Madeline som försöker kontakta oss och du bryr dig inte ens.
Är inte det här din grej?
Jag lovar, om den där subban är tillbaka med sin unge...
Ta det lugnt.
- Kan jag hjälpa dig? - Ja, jag vill ha ett rum över natten.
- Bara en natt? - Ja.
Jag vill ha rum 353, tack.
Tyvärr. Rummet är inte tillgängligt.
Vi har bara rum tillgängliga på andra våningen-
-eftersom det är sista helgen vi har öppet.
Nej, jag ska ha rum 353.
Snälla.
Det är väldigt viktigt för mig.
Jag har rest en lång väg.
Alla rum på tredje våningen är tomma.
Om det går bra med enbart lakan och sova utan möbler så kan vi hjälpa dig.
Det blir bra.
Kan jag få ett kontokort för bokningen?
Jag betalar kontant.
Vi behöver ett kontokort i händelse av skadegörelse.
Ta det här, snälla.
Kom så hämtar vi några lakan.
Ha en trevlig dag.
Det var snällt av dig att hjälpa mig.
Inga problem. Snart är hela det här stället en parkeringsplats ändå.
Om någon vill ha ett särskilt rum, så kan jag inte hindra dem.
Det är ingen fara.
Sir?
Tack.
I rum 353 firade jag min smekmånad.
Jag har speciella minnen av det här gamla stället.
Det är intressant. Komma tillbaka till ett ställe och känna som man aldrig stack.
Nästan som att vara hemma.
- Tycker du inte? - Jag vet inte.
Vi tar och går upp.
Rummen är städade och tömda och de flesta möblerna är i förvaring.
Ägaren var för snål för att hyra riktiga flyttare, så alla sängar är kvar här.
Rummen kanske inte har samma charm som du kommer ihåg-
-men du slipper sova på golvet. - Det gör inget.
Jag är här för en sista lite bit av nostalgi.
Nu är vi vid rum 353. "Bröllopssviten".
Om du ändrar dig och vill ha ett rum med TV, så meddela oss.
Det behövs inte.
Det här är precis vad jag kom för.
- Tack så mycket. - Ha en trevlig vistelse.
Om jag ska vara uppe hela natten med dig så ska du bli full med mig.
Skål.
- Hur mår du? - Bättre.
Bra. Fortsätt dricka. Det hjälper alltid.
- Hur gick det med seminariet? - Mycket bra, tack.
- Hur mår ni? - Inte illa.
- Vill du ha en öl? - Nej, tack.
Verkligen? Jag hörde att du dricker mycket.
- Vi har alla våra stunder. - Berätta, hur fungerar det?
- Vadå? - Att vara ett medium.
Har du nånsin varit nånstans där du aldrig har varit och svor-
-på att du har varit där förut? - Som déjà vu?
Precis. Om du har upplevt déjà vu, så har du samma gåva som mig.
Det har vi alla. Det är bara...
...ibland har min déjà vu en annan riktning.
Jag kan uppleva vissa känslor innan de inträffar.
Det är inte alltid tydligt när eller var de kommer ifrån.
Så jag måste vara försiktig med... vad jag väljer att berätta.
Jag är jättetrött och ska sova. Det har varit en lång dag.
Jag kommer förbi imorgon innan du åker.
Låt inte andarna hålla dig vaken hela natten.
Det behövde du inte säga. Det var väldigt elakt.
Du sa det själv. Hon fick dig att känna dig som en idiot.
Alla behöver smaka på sin egen medicin då och då.
- Vill du ha en till? - Ja.
- Är du redo? - Ja.
Det här är Claires spökomtagning. Tagning ett. Yankee, pedofil.
Var det pianot?
Vad? Spelade den av sig själv?
Det måste vara Madeline O'Malleys spöke som försöker säga mig något.
Visa dig, ande.
Jag sa: "Visa dig, ande".
Där är hon. Stackars Madeline O'Malley.
- Tycker du hon är snyggare än mig? - Ärligt talat?
Hon ser lite alldaglig ut. Du är mycket snyggare.
Tack. Det var snällt sagt.
Du är en av de snyggaste tjejerna jag känner.
- Hur är de andra? - Min mamma, min syster...
...och tjejen som jobbar på Dirty Queen.
- Hon med det skelande ögat? - Jag finner det väldigt attraktivt.
- Jag gillar dig mycket, Claire. - Jag gillar dig också.
Jag menar det. Du är den häftigaste personen.
Det känns som om vi passar ihop.
Jag älskar att du stöttar mig med hemsidan och att du tar mig på allvar.
Det betyder mycket. Du är underbar.
- Även fast jag börjar bli lite galen? - Du är inte galen.
Du är underbar. Jag skulle göra allt för dig.
- Verkligen? - Absolut. Jag gillar dig så mycket.
Jag har en idé.
Jag också. Vad är din?
Vi går ner till källaren och tar reda på vad fan spöket vill.
Det är ett bra tecken.
Sätt igång bandspelaren.
- Vad var det där? - Jag snubblade.
Förlåt. Det är bara lampan.
- Spindelnät. - Följ mig.
Vi borde ha tagit med oss brödsmulor.
Vänta.
Jag hör något.
Det är konstigt. Det är brus.
- Jag hörde också det häromkvällen. - Det måste vara en trasig sladd.
Nej, det är hon.
Den här vägen.
Det var här de gömde hennes kropp.
Är du redo?
Vi vill prata med Madeline O'Malleys ande.
Om du är här så ge oss ett tecken.
Gör ett oljud om du kan höra oss.
Varför stannar du här, Madeline?
Varför vilade inte din ande?
Ge oss ett tecken, Madeline.
Kände du det där?
Det är hon.
- Det var vinden. - Nej, hon är här med oss.
Prata med oss, Madeline. Vi vill inte göra dig illa.
Varför stannar du här?
Varför vilade inte din ande?
Nej, vänta. Vi vet att du är här med oss. Prata med oss.
Jag kan höra henne.
Hör du viskningarna?
Vad?
Hon är precis bakom dig.
Hon närmar sig.
Jag måste härifrån. Jag vill inte vara här längre. Jag tycker inte om det.
Vi har precis fått fysisk kontakt. Varför flippar du ur?
Jag vill bara inte vara här längre.
- Var det annorlunda de andra gångerna? - Det fanns inga andra gånger.
Jag hittade på det. Jag såg aldrig något.
Jag hittade på allt. Jag vill inte vara med om det här längre.
Det här är alldeles för galet. Jag måste gå.
- Åk inte, Luke. - Jag är ledsen.
- Du kan inte lämna mig här. - Jag är verkligen ledsen.
Vad ska jag göra nu?
Vakna, Lee. Jag behöver din hjälp. Hjälp mig.
- Vad gör du i mitt rum? Försvinn. - Nej, snälla.
- Jag tänker inte hjälpa dig. Försvinn. - Kom igen.
Varför ska jag hjälpa dig? Så att du kan göra ännu mer narr av mig?
Jag tror på vad jag gör.
Jag vill inte slösa min tid på obetydliga hotellanställda med deras okunskap.
Förlåt, Lee. Jag borde ha försvarat dig och-
-jag gjorde ett stort misstag. Jag har ett problem. Jag är rädd och ensam.
Madeline har tagit kontakt med mig och jag vet inte vad jag ska göra.
Finns det mer vodka?
Bara den här.
Ta mig dit där det hände.
Vänta här.
Var det Madeline? Såg du henne?
- Vad hände? - Vi måste ut från hotellet.
Du är i stor fara. Du kan inte vara här längre.
Jag måste klä på mig. Gå och hämta dina saker. Lita på mig.
Åh, nej.
Jag glömde en sak. Vi möts i lobbyn.
Sir?
Förlåt att jag stör dig. Det är akut och jag måste lämna hotellet ett tag.
Hör du mig där inne?
Sir?
- Vad gör du här? - Jag borde inte ha lämnat dig.
- Snälla, var inte arg på mig. - Vi måste härifrån.
- Jag måste berätta något. - Minns du mannen på övervåningen?
Han begick självmord. Han är död.
- Va? - Ja, han är död.
- Har du ringt polisen? - Inte än.
Lee sa att det inte är tryggt att vara här och vi måste härifrån genast.
- Madeline är ute efter mig. - Vänta lite.
Kom hit. Herregud. Sitt ner.
Det är ingen fara.
Hans ansikte... Det var blod överallt.
Det är ingen fara.
Snälla, ta mig härifrån. Jag vill inte vara här längre.
- Okej, kom så går vi. - Lee är fortfarande där uppe.
- Var är hon? - Hon packar sina saker.
Jag ska hämta henne. Stanna här. Klarar du det en stund?
Det kommer ordna sig. Håll ut.
Är det du, Lee?
Jag vill inte gå ner dit igen.
Är du där nere?
Hjälp mig någon!
Snälla, hjälp mig! Nej, snälla!
EFTERSPEL
Vänta lite.
För bort henne.
Jag bankade på dörren så hårt jag kunde. Jag hörde henne skrika.
Jag skrek att hon skulle öppna, men det gjorde hon inte.
Hon ropade på mig, men jag var inte stark nog att bryta upp dörren.
Den här låg på botten av trappan.
Du måste följa med oss och svara på frågor om herren på övervåningen.
Och kontakta hennes familj. Kan du göra det?
Ja, jag ska bara hämta mina saker.
Kan du säga till skådespelerskan att skynda sig? Vi behöver henne också.
Är du säker på att du gav mig alla namn och nummer till de andra gästerna?
Kan du ha glömt någon?
Nej, jag har berättat allt. Det var bara kvinnan och hennes barn-
-och ägaren Ron. Han kommer tillbaka i morgon från Barbados.
Okej, tack.
Vad gör du här inne?
De letar efter dig. Jag sa att jag skulle hitta dig.
Vi måste gå ner till polisstationen och svara på fler frågor.
Hörde du? Jag sa att vi måste gå.
Du visste att det här skulle hända, va?
Du kunde ha gjort något.
Nej. Det fanns inget någon kunde ha gjort.
De letar efter dig där nere.
Översättning: death_star www.SweSUB.nu
Synk: Incubator