Det finnes glede i en veiløs skog;
Det finnes salighet på ensom kyst;
Det finnes selskap der man enslig er,
Ved havets dyp, i bølgenes musikk:
Naturen, mer enn mennesker, elsker jeg... - Lord Byron
Hva er det?
Jeg drømte ikke. Ikke innbilning.
Jeg hørte ham. Jeg hørte Chris.
Det var ikke innbilning, Walt.
Jeg hørte ham!
Wayne,
en hilsen fra Fairbanks!
Kom hit for to dager siden.
Det var veldig vanskelig å få haik i Yukon,
men endelig er jeg her.
Har funnet en ny bok om lokalt plante- og dyreliv.
Jeg er godt forberedt, og har alt det nødvendige
for å leve av naturen i noen måneder.
Det kan bli veldig lenge til jeg drar sørover igjen.
Jeg ville bare si deg at du er et flott menneske.
Stengt for vinteren
Lenger får jeg deg ikke.
Takk.
- Du la igjen greiene dine. - Behold det.
Som du vil.
Takk igjen.
Vent litt.
Disse holder deg tørr på beina.
Ring hvis du når ut i live. Nummeret står i støvlene.
Takk.
NÅ GÅR JEG
INN I VILLMARKA
Hallo?
Er det noen her?
Ikke det, nei!
Den magiske bussen
I to år vandrer han på Jorda.
Uten telefon, svømmebasseng, husdyr.
Uten sigaretter.
Den totale frihet.
En ekstremist. En reisende estetiker,
med veien som hjem.
" Ikke psykoanalysér meg, gamle mann.
" Hold kjeft. Jeg tar deg med."
" Hvor?"
" Det sa jeg! Vi skal ingen steder!"
Så nå, etter to omflakkende år: Det store, endelige eventyret.
Den klimaktiske kampen for å drepe
den falske, indre skapningen.
For å gå seirende ut av den åndelige revolusjonen.
Han flykter, for ikke lenger å bli forgiftet av sivilisasjonen.
Og går alene i naturen, for å
fortape seg i villmarka
Alexander Supertramp Mai 1992
Emory Universitet, Atlanta To år før den magiske bussen...
For deres harde arbeid og store innsats i tiden dere har vært her,
hyller vi dere, og gir dere alle
nok en applaus, og gratulasjoner.
Nina Lynn Lockwynn.
Vanessa Denise Lowery.
Christopher Johnson McCandless.
Regina Victoria McNabb.
Jeg ser dem ved de høytidelige collegeportene.
Jeg ser far vandre ut under en okergul sandsteinsbue.
De røde flisene glimter som blod bak ham.
Jeg ser mor, med noen bøker,
ved søylen av ørsmå murstein, med jernporten
åpen i bakgrunnen og svarte sverdspisser i mailufta.
De skal uteksamineres.
De skal gifte seg. De er unge, de er dumme.
De tror de er uskyldige, og aldri ville skade noen.
Jeg vil gå bort til dem og si: "Stans, ikke gjør det.
"Hun er feil kvinne, han er feil mann.
"Dere vil gjøre utenkelige ting.
"Dere vil gjøre vonde ting mot barn
"dere vil lide på uante måter.
"Dere vil ønske å dø."
Jeg vil gå til dem i maisola og si det,
men jeg gjør det ikke. Jeg vil leve.
Jeg tar dem, som papirdukker, og slår dem sammen
i hoftene, som flint jeg vil slå gnister av. Jeg sier:
" Gjør det dere vil gjøre. Og jeg skal fortelle om det."
Her er de, Walt.
Hvem skrev det?
Det kunne vært deg eller meg, ikke sant?
Hvorfor lar han Carine kjøre bilen?
Det er mange flotte dikt her.
Jeg må snakke med henne.
Sett deg.
Jeg må hente sønnen min.
Han gikk ut fra Emory College i dag.
Jeg gjør det.
Hei, Chris! Vi har ventet og ventet.
Du skremte vettet av meg da du sprang opp på scenen sånn.
- Hei, pappa. - Gratulerer.
- Et stort skritt. - Takk.
Du kan ikke kjøre her.
Jeg har sertifikat.
Begynnersertifikat kan ikke
brukes utenfor hjemstaten.
Trodde det var greit sammen med en med fullt sertifikat.
- Skal de fortsette? - Nei.
Alle feirer vel i dag.
- De skal holde seg i baren? - Ja.
Karakterene holder til jus på Harvard.
Det er fantastisk.
Det er store greier.
Hva har du igjen på studiekontoen?
Nøyaktig 24 500 dollar og 68 cent.
Det var presist.
Jeg måtte i banken i morges.
Din mor og jeg betaler med glede resten av Harvard.
Ja.
Jeg må tenke på hva jeg skal gjøre.
Mye å pakke og ordne.
Din far og jeg vil gi deg en presang.
Du skal ut av det vraket.
Hvilket vrak?
Den.
- Vi kjøper ny bil til deg. - Ja.
Ny bil?
Hva skal jeg med ny bil?
En Datsun holder bra.
Tror dere jeg vil ha et glis?
Er dere redde for hva naboene syns?
Ikke en ny Cadillac.
En bra, ny bil som er trygg å kjøre.
Ingen vet når den bilen kunne gå i luften.
Gå i lufta? Er dere sprø? Det er en flott bil.
Jeg trenger ingen ny bil. Jeg vil ikke ha ny bil.
Jeg vil ikke ha noe.
Ting, ting, ting.
- Du er så vanskelig. - Takk.
Kanskje han ikke mener det.
Kanskje han vil ha den gamle bilen. Hva så?
Takk. Jeg vil ikke ha noe.
Chris vurderte seg selv og andre
i henhold til en streng moralkodeks.
Ha det, Chris!
Han risikerte å gå en hard og ensom vei,
men hadde selskap i bøkene som han elsket.
Av forfattere som Tolstoy, Jack London og Thoreau.
Han hadde sitater for enhver anledning.
Han brukte dem ofte.
Betal Oxfam $24 000,00
Sparepengene mine. Kjøp mat til noen.
Hvilket sitat ville han ha valgt til eksamensmiddagen?
Jeg visste hvem det ville vært rettet mot.
Det var uunngåelig at Chris brøt ut.
Og det ville skje med karakteristisk mangel på moderasjon.
1. kapittel: Min egen fødsel
"Å være fri og ledig har alltid stimulert oss.
"Vi assosierer det med flukt
"historie, undertrykkelse, lov og kjedelige plikter.
"Absolutt frihet.
"Og veien har alltid ført mot vest."
Fare for brå oversvømmelse
Jeg trenger et navn.
Mot slutten av juni
hadde Emory sendt oss Chris' karakterkort.
Nesten bare A.
A i "Apartheid i Sør- Afrika".
A minus i "Afrikansk politikk og matkrisen i Afrika".
Og så videre. Smart gutt, broren min.
I slutten av juli hadde vi ikke hørt noe.
Foreldrene mine ble urolige.
Chris hadde aldri hatt telefon.
De kjørte til Atlanta for å overraske ham.
Det var "til leie"- skilt ved leiligheten.
Chris hadde flyttet i slutten av mai.
Han dro for to måneder siden.
Da de kom hjem, måtte jeg
gi dem alle brevene de hadde sendt Chris den sommeren.
De kom i retur.
Chris ba postkontoret holde på dem til august,
så han vant litt tid.
Visste du dette?
Han sa ikke noe.
Jeg forsto hva han gjorde. I fire år hadde han oppfylt
den absurde og kjedelige studieplikten.
Nå var han frigjort fra en verden av abstraksjon,
falsk trygghet, foreldre, materiell ødselhet.
Tingene som avskar Chris fra tilværelsens sannhet.
Pacific Crest- ruta Nord- California, august 1990
Hei. Gå rundt, hopp inn.
Vi så deg nesten ikke, under den hatten.
Døra er litt treig. Sånn, hopp inn.
Det er Rainey.
Hei, Rainey.
- Jeg er Jan. - Alex.
Alex med hatten.
Så du er en lær.
Lær?
Lærloffer. Det er det de kaller dem som går til fots.
Vi er gummiloffere.
Fordi vi har et kjøretøy.
- Ikke dytt meg bort. - Vær så snill.
Alex kunne også hatt bil, men han brente alle pengene sine.
Hvorfor gjorde du det?
Jeg trenger ikke penger. De får folk til å være på vakt.
Gi deg. Litt på vakt må man være.
Boka di er kul,
men du kan ikke bare være avhengig av blader og bær.
Man bør ikke være avhengig av stort mer.
Hvor er foreldrene dine?
De lever sine liv et sted.
Du ser ut som du er elsket. Vær rettferdig.
Rettferdig?
Du vet hva jeg mener.
Hvis jeg omskriver Thoreau litt:
" Snarere enn kjærlighet, penger eller tro,
" snarere enn berømmelse eller rettferd:
" Gi meg sannhet."
Så lenge Chris og jeg kunne huske,
var det daglig raseri hjemme.
Vold som vi var tvunget til å se. Det var helt reelt.
Men det var også et slags teater.
De ga oss rollene som både dommere og tiltalte.
Pappa var et ungt geni
som NASA ba designe radarsatellittsystemer
som skulle være vårt svar på Sputnik.
Senere startet de et konsulentfirma
som kombinerte hennes energi og rådsnarhet
med hans store viten.
Da firmaet tjente sin første million,
hadde karrierejag og penger forsterket blindheten deres.
Jeg husker det første familiemøtet
for å fortelle om skilsmisseplanene.
De ba oss velge hvem vi ville bo hos.
Vi strigråt.
Skilsmissen hendte ikke,
men kamp og møter fortsatte.
Snart lukket Chris og jeg oss inne.
Vi sa: "Gjør det.
"Skill dere."
Jøss. Tente jeg på deg, fikk jeg middag og varme samtidig.
Hvor skal Jan?
Min venn,
alt er ikke bra på hippiefronten.
Du er en flittig liten faen, hva?
Litt.
Det er rart hvordan ting skjer på spesielle tidspunkt.
Jeg har elsket den kvinnen i mange år.
Men hun har sin historie.
Vi har levd med noe, i taushet.
Da vi støtte på deg i går,
hadde hun begynt å snakke om
det vi har levd med i taushet. Skjønner?
- Jeg tror det. - Hva tror du?
Enkelte føler at de ikke fortjener kjærlighet.
De går stille sin vei, inn i tomme rom.
Prøver å stenge passasjene til fortiden.
Det var pokker til innsikt. Jøss!
- Du er vel ikke Jesus? - Det kan du si!
Skal du vandre på vannet og få henne tilbake for meg?
Nei. Jeg har vannskrekk.
Har alltid hatt det.
Men jeg må jo komme over det. Så jeg svømmer
hvis du bærer tilbake veden.
Jøss, da.
Jeg bærer.
"Havets eneste gaver er harde slag.
"Og iblant en sjanse til å føle seg sterk.
"Jeg vet ikke mye om havet,
"men jeg vet at det er slik.
"Og jeg vet hvor viktig det er
"ikke nødvendigvis å være sterk, men å føle seg sterk.
"Å teste seg selv, iallfall én gang.
"Å oppleve, én gang, den eldste menneskelige omstendighet.
"Å møte den blinde, døve steinen alene,
"uten annen hjelp enn egne hender, og eget hode."
Det kommer en stor bølge!
Rainey, jeg fryser!
Legg armene om meg.
Marinen jevnet en base med jorda, og forlot den.
Nå er det bare et svært område av sementfundamenter, eller " slabs" .
- Du ville digge The Slabs. - Du ville like det.
Hvis du fremdeles er på reise.
Reisende folk.
Billig liv i sola. Beste som fins.
Det låter bra.
Kom dit, så lager jeg lue til deg.
- Lover du? - Jeg sverger.
TAKK JAN OG RAINEY
- Han minte meg om... - Jeg vet det.
Slik er verden
2. kapittel: Oppvekst
Du vet aldri
Hvem du skal stole på Hva som bærer frukt
Du vil reise deg
Brenne bort de mørke minnene
Du vil reise deg
Og snu dine feiltrinn til fordeler
Du er virkelig god. Du er
hundre tusen ganger bedre enn noe annet eple jeg har spist.
Jeg er Supertramp, ikke Supermann.
Du er Supereple.
Du er så velsmakende, så økologisk, så naturlig.
Du er mitt paradiseple.
Slik er det tiden går For rask til å stanse
Og plutselig slukt av tegn Se på dem
Jeg skal reise meg
Finne retningen magnetisk
Jeg skal reise meg
Gjøre det beste jeg kan
I begynnelsen av september ringte Annandale- politiet for å si
at Arizonas trafikkpoliti hadde funnet bilen til Chris.
Blomstersamlere fant den i ørkenen.
Ingen ting tydet på at han skulle tilbake dit.
Ingen tegn på kamp heller.
Politiet mente at Chris forlot den,
ikke at den var blitt tatt.
Det trøstet mamma og pappa, helt til de forsto
at Chris faktisk gikk inn for ikke å bli funnet.
Den magiske bussen 3. uke
Ris- alarm
Ikke noe vilt
Sterk.
Du kan gjøre hva som helst. Gå hvor som helst.
Penger, makt, er en illusjon. Det er her oppe.
Du kan være her.
Jeg og du.
En, to... nei!
To.
Tre.
Sør- Dakota, 10.9.90 19 måneder før bussen
Det er den rette farten.
Går du for fort, får du ikke med all hveten.
Rett linje. Litt rettere.
Ser du avviket? Litt rettere. Nå er du en treskemann.
Se på denne utsikten!
Hold øye med hveten. Kutt den.
Du ser hvor mye som kommer ut.
- Hvordan føles det? - Flott.
Rett linje. Velsigne deg.
Tjen penger, vi ses seinere.
Hvor skal du, Wayne?
Du vet at jeg er glad i deg, Kevin.
- Jeg bare spøker. - Pass dine egne saker!
Hvorfor er du så sint?
Du og jeg er på parti.
- Jeg er lei av ertinga. - Vi er på samme side.
Vil jeg ha vagina, så la meg gjøre det.
Jøss, han mener alvor.
- Kan vi spille? - Kom an.
To, fire, seks. Legg alt inn.
Jeg vil se dere satse alt.
- Vil du spille? - Nei.
- Hva tok dere denne uka? - 260.
Vi er på 260.
Der skal vi holde oss.
Vi har 20 000 pund.
20 000 som vi må bli kvitt.
Gjør det etter lunsj, før vi fortsetter.
Hva syns du om alt dette?
Jeg liker alt dette.
Tror ikke han klarer det.
Er det en bokhandel her
med bøker om jakt og konservering?
Hva som helst om oppbevaring av kjøtt,
røyking og slikt.
Snakk med Kevin.
Villmarksmann. Hvorfor opptar det deg?
Jeg skal til Alaska.
Alaska? Eller by- Alaska?
For de har butikker der.
I by- Alaska er det butikker.
Nei, Alaska.
Langt faen i vold.
På egen hånd.
Ingen klokke, ikke noe kart, ingen øks, ingen ting.
Bare være midt i det.
Store fjell, elver, himmel, vilt.
Bare være ute i villmarka. Du skjønner?
I villmarka.
Hva gjør vi der?
I villmarka?
Bare lever.
Man eksisterer, i sted og tid.
Jeg kan skrive bok om reisene mine.
Hvorfor ikke?
Om å slippe et sykt samfunn.
- Samfunn! - Samfunn!
Samfunn, ikke sant!
Vet du hva jeg ikke skjønner?
Jeg skjønner ikke hvorfor alle jævla mennesker
er så fæle mot hverandre så jævlig ofte.
Det rimer ikke. Dømmesyke.
Makt. Alt det der.
Hvilke " mennesker" snakker vi om?
Du vet. Foreldre. Hyklere.
Politikere. Kødder.
Dette var en tabbe.
Det var en tabbe å gå for dypt inn i dette.
Du er en faen så flott ung kar.
Men en ting er sikker:
Du er en ung kar! Du kan ikke sjonglere med blod og ild!
- Du må prøve å... - Hva prater dere om?
Om å sjonglere med blod og ild.
Kan du gi folk råd?
Kan jeg gi folk råd?
- Mitt navn er Mr. Happy. - Mr. Happy.
Mr. Happy gir råd iblant.
Mr. Happy er alltid glad.
Men når er han gladest?
- Han er ikke alltid glad. - Når?
Har du virkelig tenkt å si det?
Sett deg, før du skader deg.
Det du bør holde øye med,
er det som hendte i Roswell på 40- tallet.
Da skatteregisteret viste at Chris
ga pengene sine til veldedighet,
ble mamma og pappa "mobilisert", som pappa sa.
De hyret en privatdetektiv og kontaktet føderalt politi,
bestemte på å finne ham.
Jeg trodde han var hos sigøynere, langt fra lovens blikk.
Det er de gratis satellittgreiene.
Du sa det, ikke jeg.
Du trenger gevær. Hva har du?
Jeg tror jeg antagelig skaffer en kaliber .22 rifle.
Ja vel.
Når du skyter noe, haster det.
Det første du må gjøre,
er å flå det.
Du har lite tid, en time eller to.
Er det varmt, har du mindre tid.
Du må sørge for at fluene ikke setter seg på kjøttet.
Så snart fluene begynner å skvise ut larver og mark,
alle de små krypene, da er det for seint.
Dere har meg.
Jeg advarte Wayne om de boksene.
Scott Baker, FBI. Du vet nok hvorfor vi er her.
Imponerende oppmøte.
Kan du ta glidelåsen for meg?
- Kom an. - Karer,
vi må stenge en stund.
Alex, du kan jobbe for meg når du vil.
Gil har lønna, jeg er snart tilbake.
Alex, ikke dra til Alaska før til våren. Reis sørover.
Etter high school
kjøpte Chris Datsunen, og kjørte landet rundt.
Han var borte det meste av sommeren.
Naboene ser på.
Straks jeg hørte at han var hjemme, løp jeg for å snakke med ham.
Han hadde snakket med venner av familien.
Mor og fars historier om forelskelse og ekteskap
var løgn som skjulte en stygg sannhet.
Da de møttes, var pappa allerede gift.
Selv etter at Chris ble født,
fikk far en sønn til med sin kone Marcia,
som han var legalt gift med.
Dette omdefinerte plutselig Chris og meg som "uekte" barn.
Pappas arroganse blindet ham mot smerten han forårsaket.
Og mamma, med en ung elskerinnes skam og sjenanse,
ble hans sammensvorne i løgn.
Krystallets skjørhet er en kvalitet, ikke en svakhet.
De visste at krystallglass må behandles pent
for ikke å knuses.
Men hva Chris angikk, var de likeglade eller uvitende
om at de kunne komme til å skjære seg
på hemmelighetenes skarpe skår.
Løgnen om ekteskapet, og fars fornektelse av sin andre sønn,
fikk Chris til å føle at tilværelsen var et bedrageri.
Livet hans vendte seg, som en elv som plutselig snur
og begynner å renne oppover.
Disse avsløringene var et slag mot Chris' identitetsfølelse.
Hele barndommen hans virket oppdiktet.
Chris sa ikke at han visste det.
Jeg måtte også love å holde tett.
Jeg har ikke råd til fire.
Hvem har det? Ikke Bryan.
Ja?
Hva er beste sted å legge ut
for å padle ned elva?
Vent litt.
" Legge ut" ? Hva slags erfaring har du?
- Ikke mye. - Har du noe? Og fullmakt?
Fullmakt til hva?
Du kan ikke padle uten fullmakt.
Du kan søke her, lære,
og stå på venteliste.
Er det venteliste for å padle?
Ja.
Hvor lenge?
Vent litt.
Det blir enten meg og deg,
eller meg, deg og henne.
Neste plass er 17. mai 2003.
Oss tre, da.
12 år?
For å padle ned ei elv?
Jeg ringer tilbake.
Du kan gjøre det,
eller bli med på en arrangert tur, med fører.
Kanskje de har avbestillinger.
Det koster 2000 dollar.
Mange takk.
Bruk hjelm!
Jeg er Supertramp!
"Hvis vi sier at menneskeliv kan styres av logikk,
"er sjansen til liv ødelagt."
Å, jøss! Kom hit til oss!
Vi har pølser.
Jeg heter Mads.
- Alex. - Hei, Alex.
Hei, jeg heter Sonja.
Vi er fra København. Og du er fra strykene.
Ja.
- Du er sprø! - Jøss!
Gå vekk, han er sprø!
Jeg lager pølse til deg.
Jeg elsker dette. Gjør ikke du?
Dette er naturen.
Hvor skal du?
- Jeg har ikke bestemt meg. - Er det sant?
Vi liker oss veldig godt her. Så fint å møte deg her.
Vi var i Los Angeles, og så i Las Vegas.
Ja, Las Vegas er veldig fint. Universet er så bra.
- Universet er veldig bra. - Du skjønner?
- Ja. - Hele universet.
Hun mener byen. Hun snakker dårlig engelsk.
Men så kom vi hit. Hun er litt dum, men jeg liker henne.
Du kan dra helt til Mexico herfra.
Du kan ta kajakken hele veien rundt
der borte.
Og følge elva helt ned til Mexico!
Er det sant?
Kom igjen!
Hun er så treig iblant.
- Her er kartet. - Men jeg liker henne.
Hooverdemningen.
Omtrent 330 km, tror jeg.
- Miles? - Omtrent 200 miles.
200 miles.
Kan jeg padle
helt til Californiagolfen?
Ja, det kan du. Jeg blir med deg.
Sonja kan bli igjen her.
Vi drar helt til Mexico.
For i enhver manns hjerte er det en meksikansk elskerinne.
Å, jøss.
Jeg må stikke. Unnskyld meg.
Hva er det?
Elvepatruljen er etter meg. Jeg har ikke lov til å være her.
Man må ha tillatelse av staten
for å være her, det har ikke jeg.
Hvis dere ser vaktene,
så si at dere ikke har sett meg.
Jeg er så lei meg, skulle ønske jeg kunne blitt her.
Ta det pent.
Fint å treffe deg.
Skulle gjerne blitt her.
Hils Mexico fra meg.
Ha det, Alex!
Om noen måneder var det jul.
Vi hadde ikke hørt noe siden de fant bilen.
For noen dager siden plaget det meg for første gang
at jeg heller ikke hadde hørt fra Chris.
Elskling?
Det er meg. Jeg er lei meg. Alt som hendte, var min feil.
Gi meg en sjanse til.
Gjør det for min skyld.
De vil ha 25 cent til,
og det har jeg ikke. Skynd deg.
Ikke legg på.
Her har du 25 cent.
Takk.
25 cent dalte fra himmelen,
så jeg er her og snakker med deg igjen.
Jeg har pengene nå. Nei!
Det kunne jo hende at jeg tok telefonen.
Ellers kunne han bare legge på.
Han kunne skrevet, kanskje via en venn.
Det var litt vondt.
Men jeg sa til meg selv at det var bra.
Han visste at jeg elsket ham nok til å holde ut.
Og det hjalp meg å huske at det var mer enn opprørslyst
og sinne som drev ham.
Chris hadde alltid vært pasjonert. Han var en eventyrer.
Da han var fire år,
gikk han seks kvartaler hjemmefra klokka tre om morgenen.
En nabo fant ham på kjøkkenet,
på en stol, mens han rotet i sukkertøyskuffen.
Den skuffen han åpnet nå, måtte det være noe temmelig søtt i.
Wayne
Jeg liker ikke å tenke meg en vill mann som deg i bur.
Med alle pengene du betalte meg, er det for lett å loffe rundt.
Livet var mer spennende da jeg var pengelens.
Jeg har bestemt meg for å leve dette livet en god stund.
Frihet og enkel skjønnhet er for godt til å gå glipp av...
Cortezhavet 2. desember 1990
- Bodde du i en hule i 36 dager? - Ja, sir.
Hvordan kom du inn i Mexico?
Overfallet i Morelosdemningen.
Elva tørker ut der?
Til en labyrint av vanningskanaler, takket være våre demninger nordpå.
Jeg bar kajakken gjennom ørkenen, haiket til Golfo.
Etter noen uker blåste en sandstorm bort kajakken.
Jeg gikk nordover, og kom hit.
Du kan ikke krysse grensen uten ID.
Forstått?
Har spist sand nok til å dra hjem nå.
Vent her.
Enkelte spør: "Hvorfor handle nå? Hvorfor ikke vente?"
Svaret er opplagt. Verden kunne ikke vente lenger.
Husvogner til leie eller salgs
Rom til leie, 50 cent Ingen telefon, basseng eller dyr
Hei, vet du hva klokka er?
Klokka?
Begge sider.
Jeg har ikke flere skriveplater, du må låne en.
Neste.
Hvordan skaffer jeg legitimasjon?
- Har du mistet papirene? - Ja.
Ingen fødselsattest? Ingen ting?
Det må du ordne med biltilsynet
i morgen tidlig. Nærmeste kontor er Montebello.
Vi kan gi deg bussbillett.
Kom hit når du trenger den.
Hva heter du?
- Alexander Supertramp. - Hva?
- Alexander Supertramp. - Supertramp. Sier du det?
Jeg holder øye med deg, Supertramp. Jeg har noe.
- Vær så god, Supertramp. - Tusen takk.
En ting til.
Har dere en seng til meg?
Klart jeg har en seng. Undertegn der.
Fyll ut dette, så tar jeg meg av deg.
- Hva er det som foregår? - Unnskyld.
- Vær hjelpsom nå. - Takk skal du ha.
Supertramp?
Takk, jeg trenger ikke senga.
Drar du fra oss så raskt? Supertramp!
3. kapittel Manndomstid
Vis meg ansiktet ditt. Jeg glemmer aldri et ansikt.
Ser jeg deg igjen, dreper jeg deg.
Dette er jernbanen.
Vi gjør hva som helst
for å holde dere snyltere unna.
Ja, sir.
Legitimasjon?
- Nei, sir. - Naturligvis ikke.
Dette er siste gang.
Alt klart.
Flink gutt!
Sånn skal det være! Endelig!
Den magiske bussen 7. uke
Det er en gåte for meg
Vi har en grådighet Vi er blitt enige med
Du tror du må ha lyst på mer enn du trenger
Før du får alt er du ikke fri
Kjære samfunn, dere er en sprø rase
Håper dere ikke er ensomme uten meg
Når du har lyst på mer enn du har Tror du at du trenger det
Og når du tenker mer enn du vil Begynner tankene dine å blø
Organisering
Jeg tror jeg trenger å finne et større sted
Kartlegging
Bred elv
For når du har mer enn du tror
Trenger du rom
Kjære samfunn, dere er en sprø rase
Håper dere ikke er ensomme uten meg
Ild Nettverk av jaktstier
Samfunnet, sannelig sprøtt
Håper dere ikke er ensomme uten meg
Takk skal du ha.
Chris' brev fra college
viste at sorgene og problemene med mor og far fortsatte.
Han sa at jeg var den eneste i verden
som forsto det han sa.
Kjøper du gaver for mine penger?
Jeg jobber! Jeg snakker bare ikke med folk,
fordi du går rundt og sjefer!
Det er jeg som skriver kontraktene som holder oss gående!
Du blåser i det jeg gjør!
Jeg vil ikke snakke med deg!
Ikke gå din vei, kvinnfolk!
Barn! Se hva pappa gjør!
Se hva mor får meg til å gjøre!
Dra til helvete! Jeg hater deg!
Det blir ingen feiring. Jeg avlyser julen.
Avlyse julen? Tror du du er Gud?
Ja! Jeg er Gud.
Du er ikke Gud. Du kan ikke avlyse julen.
Alene
I villmarka
Greit å kaste pommes frites
Det står ti i kø!
Jeg mener ikke å mase, du gjør en flott jobb.
Jeg vil hjelpe deg til Alaska.
Men du må begynne med sokker.
Nesten et år var gått siden Chris forsvant.
Mor og fars sinne, fortvilelse
og skyldfølelse vek plassen for smerte.
Og smerten førte dem sammen.
Selv ansiktene var endret.
Hun tror det er Chris
hver gang hun ser en omstreifende gutt.
Jeg frykter for moren i henne.
Instinktet føler trusselen om et tap som er så voldsomt
og ugjenkallelig at sinnet vegrer seg for å konfrontere det.
Jeg begynner å lure på om jeg forstår alt Chris sier nå.
Men så husker jeg at dette ikke er
foreldrene han vokste opp med,
men mennesker som er myknet av ettertanken som tap fører med seg.
Likevel: Alt Chris sier, er nødt til å bli sagt.
Og jeg er sikker på at alt han gjør, må gjøres.
Dette er livet vårt.
Der er det.
Pokker!
" Pappa, kan jeg få tenne grillen denne gangen?"
" Du kan hente tennvæsken."
"Vær så snill, pappa?"
" Hvorfor ikke, Walt? God idé..."
" Hold munn, Carine!
" Nei, Billie. Ikke tving meg til å gjenta det.
" Greit?
" Hører du?
"Hører du meg, kvinnfolk?"
"Jeg er lei for det, Walt."
Pokker.
Nei! Faen!
Faen i helvete!
Skulle ønske jeg ikke hadde skutt elgen.
En av mitt livs største tragedier.
"Man følte nærværet av en kraft uten godhet for mennesket.
"Et sted for barbari og overtroens riter,
"bebodd av folk med sterkere bånd til stener
"og ville dyr, enn til oss."
4. kapittel: Familie
Sunni.
Sunni! Kom hit, elskling.
Nei. Nei!
18. desember 1991 4 måneder før bussen
Her i Slab City fins det mange slags folk
Snøflyktninger, skurker, en raring i hver holk
Er turen verdt det? Veien er stiv
Så kommer en gitarspiller, og da blir det liv
Vi har ikke penger, men vi har god smak
Og liker du ikke stilen min, så bare kyss meg bak
Nå konsentrerer jeg meg bare om Alaska.
Applaus for Insane Cain!
Nå klapper vi for Slab Citys egen Tracy T!
Hei, jeg heter Tracy.
Jack London er kongen.
Blir du her lenge?
En lønnssjekk kommer
til Salton City dagen etter jul.
Jeg må forberede meg til Alaska.
Når sola synker litt, gjør jeg gymnastikk.
Når sjekken kommer,
finner jeg store fjell å klatre i hver dag fram til våren.
Må se hvor langt pengene rekker.
Jeg trenger mye forsyninger.
Kanskje jeg tar jobb igjen, kanskje jeg klarer meg uten.
Vi gir deg noe for dagene du sitter i bua her.
Jeg tar ikke imot penger av dere.
Flott slumpetreff å møte dere.
Dere har det visst bra.
Ja, vi har det veldig bra.
Apropos det,
burde du ikke presentere deg for lille Joni Mitchell?
Selger du disse bøkene?
Ja, det gjør jeg. Vi gjør det.
Han gjorde det.
Jeg liker å lese.
Gjør du?
Det er bra.
Jeg hørte deg spille i går kveld.
- Jeg er fæl. - Du er ikke fæl. Du synger godt.
Takk.
Jeg ville gå til Salvation Mountain.
Vil du være med?
Hei, jeg heter Alex.
Jeg vil gjerne vise dere rundt. Jeg har vært her siden 1984, mer eller mindre.
Det kommer mange turister.
De liker godt den bildøra.
Jeg fant bildører, og boltet dem fast der.
Og telegrafstolpene?
Mange i dalen er glade i meg.
Alle i verden elsker meg.
Jeg søker visdom til å elske dem.
Det er alt. Jeg blir veldig oppstemt.
Så du tror på kjærlighet.
Fullstendig.
Dette er en kjærlighet som er overveldende for verden.
Gud elsker oss veldig høyt.
Svarer det på spørsmålet?
- Ja. - Bra.
Jeg elsker dette stedet. Det er så fritt, så vakkert.
Ville ikke flytte for 10 millioner, om jeg ikke måtte.
Jeg er tilfreds her i ørkenen. Det er her jeg vil leve.
Det blir bedre og bedre. Jeg tror de svære tankene der
var kloakkanlegget til marinebasen i 2. verdenskrig.
Dere kan legge hendene der.
Jeg gjør det også, for moro skyld.
Det er bra.
Tørk dere på skjorta mi, om dere vil.
Jeg begynner å bli sulten.
Jeg var bare et par år eldre enn Tracy da jeg ble gravid.
Mannen min og jeg skulle skape fred på jorda,
lage barn, være sammen for alltid.
Det gikk ikke riktig slik.
Han dro fra meg.
Så jeg
oppdro Reno på egen hånd. Det er sønnen min.
Så traff jeg Rainey.
Det var fint. En stund var det veldig bra.
Reno var allerede tenåring da.
Han var nesten en selvstendig mann.
Jeg har ikke hørt fra ham på to år.
Vet ikke engang hvor han er.
Jeg håper å møte ham en dag.
Vet foreldrene dine hvor du er?
Middagen er ferdig, hvis dere er sultne.
Ja, vi er sultne.
Jeg klarer meg.
Vil du komme og spise?
Eller vi kan sitte her. Jeg kan sitte her i natt.
Maten blir kald.
Se her. Denise, dette er noe for deg.
Den stakkars jenta hopper snart på en gjerdestolpe.
All treninga gjør deg til en munk.
Jan fortalte deg om Reno?
Barn kan være ganske harde mot foreldrene sine.
Har du planer om å treffe dine?
Jeg har bare én plan.
Og det er Alaska?
Alaska.
Hallo?
- God jul. - Kom inn.
Foreldrene mine dro til byen.
Nei.
Jo, de dro for å ringe og ønske bestemor god jul.
Vi kan ikke gjøre det, mener jeg.
Hvorfor ikke?
Hvor gammel er du?
Atten.
Søtten.
Hvilket år ble du født?
Jeg er seksten.
Skal vi gjøre noe sammen?
Du kan sende post til denne adressen i South Dakota.
Jeg vet ikke når, men jeg får det en dag.
Du er temmelig magisk.
- Mener du det? - Ja.
Husk
at hvis du vil ha noe i livet, må du bare gripe det.
Ta vare på deg selv.
- Nyttårsforsett? - Vi jobber med det.
Ta ryggsekken din, og stikk.
Jeg tror ikke jeg orker en klem.
Adjø!
1½ år var gått. Pappa sa at livet hadde stått stille.
Den magiske bussen 9. uke
Chris' fravær hadde begynt å tynge meg fullstendig.
" Jeg har opplevd mye,
" og tror jeg vet hva som kreves for å finne lykke.
" Et rolig, avsondret liv på landet,
" hvor man kan være nyttig for mennesker det er lett å hjelpe.
" Mennesker"
" Og som ikke er vant til å bli hjulpet.
"Arbeid som man håper kan bli til nytte,
" deretter hvile, natur, bøker, musikk.
" Godhet overfor ens neste.
" Det er min forestilling om lykke.
"Og så, i tillegg til alt det: Deg som make.
"Og barn, kanskje.
"Hva mer kan hjertet ønske seg?"
Det kommer en morgen da jeg føler
At jeg ikke har mer å skjule
Jeg drar min vei En uvirkelig scene
Men hjertet mitt er Aldri langt herfra
Så sikkert som at jeg puster Så sikkert som at jeg er trist
Jeg skal beholde denne visdommen i kroppen min
Når jeg drar herfra tror jeg På mer enn før
Og det er en grunn til at jeg vil
En grunn til at jeg kommer tilbake
Mens jeg vandrer rundt på jorda
Jeg fikk det som jeg ville, dro og forsvant
Jeg er blitt såret Jeg er blitt leget
Nå har jeg fått
Tillatelse til å lande
Så sikkert som at jeg puster Så sikkert som at jeg er trist
Jeg skal beholde denne visdommen i kroppen min
Når jeg drar herfra tror jeg På mer enn før
Denne kjærligheten har ingen grense
Katastrofe! Umulig å krysse elva!
Fanget av regnet Ensom
Redd
Siste kapittel: Å finne visdom
Hvor er leiren din?
Rett forbi Oh- My- God- kildene.
Jeg har levd her omkring i seks år nå,
men det stedet har jeg aldri hørt om.
Vis meg veien dit.
- Ron Franz. - Alex.
Hvor er du fra, Alex?
- West Virginia. - Ja vel, Alex fra West Virginia.
Oh- My- God- kildene Anza Borrego- ørkenen, 13.1.1992
Dette er sannelig noe for seg selv.
Er du ikke bekymret for hasjrøykerne og nudistene?
Nei, de holder seg for seg selv.
Du virker som en gløgg kar. Tar jeg feil?
Jeg tror jeg er fornuftig.
Det er det jeg mener.
Hvor lenge har du vært her?
- Et par uker. - Og før det?
Mange steder. Jeg har flyttet rundt.
- Hvor gammel er du? - 23.
23 år!
Syns du ikke du burde få deg utdannelse?
Og jobb? Gjøre noe med livet?
Hør her, Mr. Franz.
" Karrierer" ble lansert i det 20. århundre. Jeg vil ikke ha noen.
Ikke vær bekymret, jeg har college- utdannelse.
Jeg lider ingen nød, jeg lever slik fordi jeg vil det.
- På bakken? - Ja, på bakken.
- Hvor er familien din? - Jeg har ingen lenger.
Det er synd.
Jeg vil vise deg noe.
Kom.
Det er litt bratt. Litt for høyt for meg.
Ja vel,
men selv halvveis er det flott, ikke sant?
Fra toppen ser man helt til Salton- sjøen.
Ser du Salton- sjøen derfra?
Ja, sir.
Du store.
- Du vil ikke opp? - Nei. Jeg gjør ikke slikt.
Jeg var i hæren det meste av mitt liv.
Nyttårsaften 1957 var jeg stasjonert i Okinawa.
Min kone og sønn var i USA. De kjørte bil,
og en kar som hadde drukket, kjørte inn i dem
og drepte begge.
Man skulle tro at det siste jeg ville ha gjort,
var å velge flasken.
Men da føltes det som det eneste jeg kunne gjøre.
Og jeg gjorde det hardt!
Snart forsto jeg at det ikke
gjorde kona og sønnen min noe godt å sørge med flaska.
Så jeg tok meg sammen, og sluttet å drikke.
På stående fot.
Siden alt det, har dette vært livet mitt.
Reiser du noen gang?
Nei, jeg drar ikke fra læret mitt.
Jeg graverer i lær. Jeg har et lite verksted i garasjen.
Med det og pensjonen, gjør jeg det bra.
Hver gang jeg tenker på en tur,
har jeg for mange bestillinger til å gjøre det.
Jeg vil gjerne se verkstedet etterpå.
Vil du det?
Jeg håpet du ville si det.
Det er utrolig ettergivende.
Når læret er vått...
Er det som smør.
Det er utrolig. Så stivner det, og holder seg slik.
Gi det en godt slag med hammeren.
Jeg jobbet i en kornsilo i South Dakota,
for en flott kar som het Wayne.
Jeg padlet Colorado- elva
til Grand Canyon, gjennom stryk.
Avgjort det nifseste jeg har gjort.
Jeg fulgte elva til Golfo i Mexico, og kom ikke lenger.
Salvation Mountain. Slab City.
Hva står N for?
Nord.
Alaska?
Hva flykter du fra?
Jeg kan spørre deg om det samme!
Men jeg vet allerede svaret!
Gjør du det?
Ja, Mr. Franz! Kom deg ut i verden igjen!
Ut av det ensomme huset og verkstedet.
Kom deg ut på veien igjen! Jeg mener det!
Du skal leve lenge, Ron!
Du burde forandre levesett radikalt!
Menneskets ånd bygger på nye erfaringer.
Og her er du. En sta, gammel mann som sitter på rompa.
Sitter på rompa?
Jeg skal vise deg " sitte på rompa" !
Faen ta. " Sta, gammel mann."
Jeg skal vise deg!
Kom igjen, da!
Sitte på rompa? Ha!
Klyv opp, gamle mann.
" Sitte på rompa."
Fortsett!
Det er flott!
Fortsett, Ron!
Kan noen se dette? Gud, følger du med?
- Går det bra? - Din lille tulling!
Jeg kommer til å savne deg.
Og jeg deg. Men du tar feil hvis du tror
at livslykke hovedsakelig avhenger av menneskelig kontakt.
Gud har plassert det overalt.
Det er i alt vi kan oppleve.
Folk må se ting på en ny måte.
Det skal jeg tenke over.
Jeg mener det.
Jeg skal det.
Jeg vil si deg noe.
Jeg har satt sammen ting
som du har fortalt om familien, om mor og far.
Jeg vet at du har motvilje mot Kirken også.
Men det fins noe større, som alle kan verdsette.
Du har visst ikke noe imot å kalle det Gud.
Når vi tilgir,
da elsker vi.
Og når vi elsker,
da skinner Guds lys på oss.
- I helvete. - Jeg sa at du ikke skulle si sånt.
Jeg sa det!
Hvor er alle de jævla dyra nå? Jeg er sulten!
Jeg er så jævlig sulten!
"Et øyeblikk forsto hun hensikten med livet:
"Å oppfatte meningen i dets ville magi,
"og å bruke tingenes rette navn."
Tingenes rette navn.
Hva er dette?
Dette er viburnum opulus.
Hedysarum alpinum.
Hedysarum alpinum er eskimopotet.
Epilobium angustifolium. Geiterams.
Giftig
Lammelse. Fordøyelseshemning, kvalme
Plantene ligner hverandre
Uten behandling fører forgiftning til utsultning
og død
Faen ta alt sammen!
100. dag! Jeg har klart det!
Men mitt livs svakeste tilstand.
Er bokstavelig talt fanget i villmarka.
22. mars 1992
Hvorfor er du oppe? Klokka er halv fire.
Jeg hørte deg stå opp for en halv time siden.
Jeg tenkte at du kanskje ikke er her til frokost.
Jeg kjører deg 160 km til et sted hvor du kan ta et tog
eller fly, eller haike, og ikke sitte fast her i ørkenen.
Ville kjørt helt til Alaska, om jeg ikke måtte til messe.
- Det trenger du ikke. - Jeg vil det.
Få deg i gang med denne saken din.
- Mitt store... - Jeg vet det.
Ditt store Alaska- eventyr.
Her er en machete.
Uttrekkbar fiskestang, noen andre saker jeg la der.
- Ron... - Bare ta det.
Jeg kler på meg, og ser deg i bilen.
Vel, min venn.
Jeg har en idé.
Min mor var enebarn.
Det var faren min også,
og jeg var deres eneste barn.
Når jeg er borte, er det slutt.
Familien min er borte.
Hva sier du til å la meg adoptere deg?
Jeg kan være bestefaren din.
Ron,
kan vi snakke om det når jeg er tilbake fra Alaska?
Er det i orden?
Ja. Det kan vi gjøre.
Takk.
Hvordan lød stemmen hans nå?
Hva ville han fortelle nå?
Jeg forsto at mine ord betydde mindre og mindre.
Chris skrev sin egen historie.
Og Chris måtte fortelle den.
Lykke
Bare virkelig
når
den er delt
Jeg takker Gud for et lykkelig liv.
Farvel, Gud velsigne dere alle!
...villmarka - Alexander Supertramp.
"Å bruke tingenes rette navn.
"Deres rette navn."
Tenk om jeg smilte,
og kastet meg i armene deres?
Ville dere da se
det jeg ser nå?
Til minne om Christopher Johnson McCandless,
12.2.1968 - 18.8 1992
To uker etter at Chris døde, fant elgjegere ham i bussen
Dette bildet var på filmen i kameraet hans
19. september 1992
fløy Carine McCandless fra Alaska til østkysten
med brorens aske. Hun bar den med seg på flyet
...i ryggsekken
Tekst rippet av Mads Synket av cea1987
- www.aXXoUndertekster.moo.no -