{\move(10,10,190,230,100,400)\fad(0,1000)\fscx25\fscy25\t(0,6000,\fscx125\fscy125)\c&H000000&\3c&H00FFFF&}anoXmous
{\move(400,10,190,270,100,400)\fad(0,1000)\fscx25\fscy25\t(0,6000,\fscx125\fscy125)\c&HFF0000&\3c&H00FFFF&}https://kickass.so/user/anoXmous/
DET SJUNDE INSEGLET
Dies irae, dies illa...
Och när lammet bröt det sjunde inseglet
uppstod i himlen en tystnad som varade vid pass en halv timme.
Och de sju änglarna, som hade de sju basunerna
gjorde sig redo till att stöta i sina basuner.
Vem är du?
Jag är Döden.
Kommer du för att hämta mig?
Jag har redan länge gått vid din sida.
Det vet jag.
Är du beredd?
Min kropp är rädd, inte jag själv.
Vänta ett ögonblick.
Så säger ni alla. Men jag lämnar inga uppskov.
Du spelar ju schack, inte sant?
Hur vet du det?
Åh, jag har sett det på målningar och hört det i visorna.
Ja, jag är verkligen en ganska skicklig schackspelare.
Du kan ändå inte vara skickligare än jag.
Varför vill du spela schack med mig?
-Det är min sak. -Det har du rätt i.
Villkoret är att jag får leva så länge jag står dig emot.
Spelar jag dig matt, friar du mig.
Du fick svart!
Det passar ju bäst så. Inte sant?
Hållas mellan rona på en luderkona
det är livsens välbehag för en man som jag.
Upptill sitter Herran. Han är ganska fjärran.
Men din broder Satan möter du på gatan.
I Färjestad talade man om Järtecken och annan ruskighet.
Två hästar hade ätit varandra under natten
och på kyrkogården hade gravarna öppnats
och de dödas lämningar låg kastade över hela platsen.
Det hade varit fyra solar på himlavalvet i går eftermiddag.
Kan du säga mig vägen till värdshuset?
-Visade han vägen? -Inte precis.
-Vad sa han? -Ingenting just.
-Var han stum? -Nej herre, det kan man inte säga.
Jag skulle snarare vilja påstå att han var högeligen vältalig.
-Jaså. -Ja vältalig.
Men talet han höll var dystert. Det måste man säga.
God morgon på dig. Har du fått någon frukost?
Tråkigt nog kan jag inte äta gräs. Kan inte du lära mig?
Vi har det lite knapert, förstår du?
Men folk är inte så konstintresserade i den här landsändan.
Mia, vakna! Vakna, Mia! Jag har sett något.
Jag har sett något som jag måste berätta.
Vad är det? Har det hänt något?
Här ska du höra. Jag har haft en syn.
Nej det var inte någon syn heller.
-Det var alldeles verkligt. Ja, det var det. -Jaså, har du haft en syn igen!
Jag såg henne i alla fall.
-Vem? Vem såg du? -Den Heliga Jungfrun Maria.
-Såg du henne riktigt?
Hon var så nära så jag kunde röra vid henne.
Och hon hade guldkrona på huvudet.
Och blå klänning med blommor av guld.
Och hon var barfota och hade små bruna händer.
Och hon höll Barnet mellan händerna och lärde honom att gå.
Så såg hon att jag såg henne och då log hon mot mig.
Och jag fick tårar i ögonen och när jag torkade bort tårarna försvann hon.
Och det blev alldeles andlöst tyst överallt i himlen och på jorden.
-Kan du förstå det? -Tänk vad du kan hitta på.
Jag märker nog att du inte tror på mig. Men det var verklighet, säger jag dig.
Inte sån verklighet som du ser.
Utan en annan sorts verklighet.
Kanske en sån verklighet som när du sa att fan själv stod och målade vagnshjulen röda
och använde svansen till mälarpensel.
Varför ska du alltid komma dragande med just den där historien?
Och så upptäckte vi att du hade rödfärg under naglarna.
Ja, ja, den gången var det kanske påhitt.
Jag gjorde det för att ni skulle tro på mina andra syner.
De riktiga. De som jag inte har hittat på.
Hör du, du ska hålla styr på dina syner du. Annars kan du bli betraktad som en fåne.
Och det är du inte.
Åtminstone inte än så länge.
Så vitt jag vet. Fast riktigt säkert är det ju inte.
Jag har inte bett om mina syner. Jag kan inte hjälpa att röster talar till mig.
Och att den Heliga Jungfrun visar sig
och att änglar och djävlar tycker om att umgås med mig.
Har jag inte sagt er en gång för alla att jag behöver sova på morgnarna?
Jag har bett er, bönfallit er, men ingenting hjälper. Därför säger jag nu: tyst!
Mikael, Mikael, puttiputti...
-Jag vill att Mikael ska få det bättre än vi. -Mikael ska bli en stor akrobat.
Eller kanske en jonglör som utför det enda omöjliga konststycket.
Vad är det för ett konststycke?
-Att få en av bollarna att stanna helt stilla i luften.
-Men det är ju omöjligt. -Ja för oss är det omöjligt.
Men inte för honom.
Du med dina fantasier.
Jag har gjort en sång.
Jag tänkte ut den i natt. Jag låg vaken nästan hela natten. Vill du höra min sång?
Läs upp den. Jag är väldigt nyfiken.
Det sitter en duva på liljekvist i midsommartider.
Hon sjunger så fagert om Jesu Krist
i himmelen är en stor glädje.
-Mia! Sover du? -Det var en mycket vacker sång.
-Den är inte slut än. -Jag hörde nog, men jag ska bara sova lite till.
-Så kan du sjunga resten sen. -Du bara sover och sover.
Är det här maskering för en skådespelare? Jag bara frågar.
Om det inte vore så att prästerna betalar så bra så skulle jag säga nej.
Ska du spela Döden?
Skrämma hyggligt folk från vettet med såna här fånigheter.
-När ska vi uppföra det där spelet? -I Helsingör vid helgonfesten.
Vi ska spela på självaste kyrktrappan du, det är fint som fan det.
Vore det inte bättre att spela något oanständigt.
Det tycker folk mycket bättre om och så är det roligare.
Fåntratt.
De säger att det går nån elak sjukdom i landet
och nu spekulerar prästerna i ond bråd död
och moraliska magknip.
Och vad ska vi spela för roller?
Du som är så jävla dum ska spela mänskosjälen.
Det är förstås en dålig roll.
Vem är det som bestämmer va? Vem är sällskapets direktör? Jag bara frågar.
Betänk du dåre denna lag, din levnadstråd är mäkta svag.
Kort är din dag.
Kommer kvinnorna att älska mig i den här kostymeringen? Jag bara frågar.
-Jof! -Ja. Vad är det?
Stå alldeles stilla. Säg ingenting.
Jag är tyst som muren.
Jag älskar dig.
Vad ska det här föreställa?
Det är Dödsdansen.
Och det här är Döden?
Ja. Han dansar i väg med dem allihop.
Varför håller du på med såna kludderier?
Jag tänkte man skulle påminna folk om det faktum att de ska dö.
Det blir de inte gladare av.
Varför i helvete ska man alltid göra folk glada?
Man kan ju skrämma dem lite ibland.
Då blundar de och ser inte din tavla.
Du kan tro de tittar.
En dödskalle är mycket intressantare än ett naket fruntimmer.
-Om du nu skrämmer dem... -Så tänker de.
-Och tänker de... -Så blir de ändå räddare.
Och så kilar de galopp i famn på prästerna.
-Det är inte min sak. -Du bara målar din dödsdans du.
Jag bara visar hur det är. Sen får var och en göra som han vill.
Tänk vad somligt folk ska bli förbannade på dig.
Jo det händer allt, men då målar jag strax något roligt. Man måste ju leva.
Åtminstone tills pesten tar en.
Pesten. Det var otäckt.
Du skulle se bölden under den sjukes hals.
Du skulle se hur kroppen dras samman så att lemmarna blir som rep av galenskap.
-Det ser illa ut. -Ja, det ser illa ut!
Han försöker slita svulsten ur sin bädd. Han biter sönder sina händer.
Han river upp ådrorna med naglarna, hans skrik hörs överallt. Vart du rädd?
Rädd? Jag! Då känner du inte mig. Men vad har du målat därborta för strunt?
Ja, nu är det märkliga det att de stackars människorna ser
farsoten som en Guds straffdom.
Och så drar hopar av syndaträlar genom landet och piskar sig själva och varandra
Herran till välbehag.
Slår de sig själva?
Ja, det är en otäck syn
och man går helst ner i diket och gömmer sig när de kommer på vägen.
Har du lite brännvin? Jag har druckit vatten hela dan.
Så jag är törstig som en kamel uti ökensanden.
Jag tror du blev rädd i alla fall.
Jag vill bikta mig så uppriktigt jag kan, men mitt hjärta är tomt.
Tomheten är en spegel vänd mot mitt eget ansikte.
Jag ser mig själv och grips av vedervilja och skräck.
Genom min likgiltighet för människorna har jag ställts utanför deras gemenskapen.
Numera lever jag i en spökvärld, innesluten i mina drömmar och fantasier.
-Och trots det vill du inte dö. -Jo, jag vill.
-Vad väntar du på? -Jag vill ha vetskap.
-Du vill ha garantier. -Kalla det vad du vill.
Är det så grymt otänkbart att fatta Gud med sina sinnen?
Varför ska han gömmer sig i en dunstkrets av halvuttalade löften och osedda under?
Hur ska vi kunna tro på de troende när vi inte tror oss själva?
Vad blir det av oss som vill tro men inte kan?
Och vad blir det av dem som varken vill eller kan tro?
Varför kan jag inte döda Gud inom mig? Varför lever han vidare inom mig
på ett smärtsamt och förödmjukande sätt trots att jag förbannar honom
och vill vräka ut honom ur mitt hjärta?
Varför är han trots allt en gäckande verklighet som jag inte kan bli kvitt?
-Hör du mig? -Jag hör dig.
Jag vill ha vetskap, inte tro. Inte antaganden, utan vetskap.
Jag vill att Gud räcker mig sin hand, avtäcker sitt ansikte, talar till mig.
Men han tiger.
Jag ropar till honom i mörkret men ibland är det som om det inte fanns någon där.
-Det kanske inte finns någon där. -Då är levandet en orimlig fasa.
Ingen människa kan leva med Döden för ögonen och vetskapen om alltings intighet.
De flesta människor reflekterar varken över Döden eller intigheten.
En dag står de ju på livets yttersta näs och ser mot mörkret.
-Ja, den dagen... -Jag förstår vad du menar.
Vi måste göra oss ett beläte av vår rädsla och det belätet ska vi kalla för Gud.
Du oroar dig.
Döden besökte mig i morse. Vi spelar schack tillsammans.
Den fristen ger mig tillfälle att uträtta ett angeläget ärende.
-Vad för ett ärende?
Mitt liv har varit ett jagande, farande talande utan mening eller sammanhang.
Det har varit en intighet.
Ja, jag säger det utan bitterhet eller självförebråelse.
Eftersom jag vet att nästan alla människors liv är beskaffade på just det sättet.
Men mitt uppskov vill jag använda till en enda meningsfull handling.
Därför spelar du schack med Döden?
Han är en svår och skicklig taktiker men än så länge har jag inte givit upp en enda pjäs.
Hur ska du kunna överlista Döden i ditt spel?
Jag spelar i en kombination av löparen och springaren som han ännu inte har upptäckt.
I nästa drag river jag upp hans ena flank.
Det ska jag lägga på minnet.
Du är en förrädare och du lurar mig.
Men vi träffas väl igen. Och jag ska nog finna en väg.
Vi möts vid värdshuset. Där spelar vi vidare.
Detta är min hand.
Jag kan röra den, blodet pulserar i den.
Solen står fortfarande högt på himlen och jag...
Jag, Antonius Block, spelar schack med Döden.
Jag och min herre har varit utomlands och är just hemkomna. Förstår du nu, lilla Pictor?
-Korståget? -Precis.
I tio år satt vi nere i det heliga landet och lät ormar hugga oss
flygfän sticka oss, vilddjur bita oss
hedningar slakta oss, vinet förgifta oss, kvinnor nedlusa oss, löss uppäta oss
febrar förmultna oss, allt till Guds ära.
Till Guds ära.
Jag ska säga dig
att vårt korståg var så dumt så bara en riktig idealist kunde ha funnit på det.
-Det där om pesten var otäckt. -Det är värre än så.
Ack ja. Hur man vänder sig har man rumpan bak. Det är en stor sanning.
Rumpan bak, rumpan bak, det är en djup sanning.
Här ser du väpnaren Jöns. Han flinar åt Döden, flabbar åt Herren
skrattar åt sig själv och ler mot flickorna.
Hans värld är en Jönsvärld, trovärdig för ingen utom för honom själv.
Löjlig för alla, även för honom själv, meningslös i himlen och likgiltig i helvetet.
Det var en förbannad lukt på din soppa. Vad ska den vara bra till?
Hon där har haft köttslig beblandelse med den lede.
Och nu sitter hon i stocken.
Hon ska brännas i morron bitti uppe vid sockengränsen.
-Men vi måste hålla djävulen ifrån oss andra. -Det gör ni med den där stinkande smörjan?
Bästa medlet: blod och galla av en stor svart hund.
Den onde... den onde fördrar inte lukten.
Inte jag heller.
-Har du sett Djävulen? -Du ska inte tala till henne.
Kan det vara så farligt?
Jag vet det inte men det anses att hon är skuld till den farsot som övergår oss alla.
Ack ödet är en rackare du själv min vän en stackare.
Än du spritter rask än du krälar i en mask...
-Måste du sjunga? -Nej.
Varför ser du så förvånad ut? Jag stjäl från de döda.
Numera är det ett ganska lönande gebit.
Du tänker springa ner till byn och skvallra. Det tjänar inget till.
Var och en räddar sitt eget skinn. Så enkelt är det med den saken.
Försök inte skrika. Det är ändå ingen som hör, varken Gud eller människor.
Är det inte värt att förvåna sig över?
Jag känner igen dig trots att det var länge sedan.
Du heter Raval från prästseminariet i Roskilde.
Du är Doctor Mirabilis, Coelestis et Diabilis. Har jag inte rätt?
Det var du som för tio år sedan övertygade min herre om nödvändigheten
att dra till det heliga landet på ett finare korståg.
Blev du orolig? Fick du ont i magen?
Nu förstår jag plötsligt meningen med de här tio åren
som förut tycktes mig bortkastade till ingen nytta.
Vi hade det för bra, vi var nöjda, Herren ville tukta vårt belåtna högmod.
Därför sände han dig och du spydde ditt himmelska etter och förgiftade Riddaren.
Jag var i god tro.
Men nu vet du bättre, inte sant? För nu har du blivit tjuv i stället.
En lämpligare och mer välanpassad syssla i denna värld för uslingar och skurkar.
Har jag inte rätt?
För all del, jag är inte blodtörstig. Kom ihåg en sak! Men nästa gång vi råkas
ska jag märka dig i ansiktet som man gör med små skurkar av din sort.
Egentligen kom jag hit för att få min vattensäck fylld.
Jöns var namnet. Jag är en trevlig och pratsam ung man
som aldrig tänkt annat än vänliga tankar och bara utfört vackra och ädla gärningar.
Farväl, min flicka. Jag kunde ha våldtagit dig
men oss emellan är jag trött på den sortens kärlek. Det blir lite torrt i längden.
När jag tänker på saken skulle jag behöver en hushållerska. Lagar du bra mat?
Ja, jag är visserligen gift men hyser gott hopp
att min fru ska vara död vid det här laget.
Så jag behöver en hushållerska.
Kom då, för satan! Och stå inte där och glo.
Jag har räddat dig från döden, så du är skyldig mig åtskilligt.
-Jävla taskspelare. -Di bara åbäkar sig.
Låt bli det där, plåthuvudenas fisgeneraler.
Jag är inte med här i början så jag går bakom skynket.
Stå inte där och glo!
Hästen sitter i trädet och gal. Å hu! Å hu!
Vägen är bred men porten smal Den Svarte dansar på stranden.
Hönan jamar i mörkaste sjö.
Mjau! Mjau!
Dagen är röd men fisken död.
Den Svarte hukar på stranden.
Ormen flaxar i himlens höjd. Å hu! Å hu!
Jungfrun är blek men musen nöjd. Den Svarte ränner på stranden.
Bocken väser med tänderna två. Ish! Ish!
Blåsten är tung och vågen slår.
Den Svarte mökar på stranden.
Hästen sitter i trädet och gal. Å hu! Å hu!
Vägen är bred men porten smal. Den Svarte dansar på stranden.
Hönan jamar i mörkaste sjö.
Mjau! Mjau!
Dagen är röd men fisken död.
Den Svarte hukar på stranden.
Ormen flaxar i himlens höjd. Å hu! Å hu!
Jungfrun är blek men musen nöjd. Den Svarte ränner på stranden.
Suggan värper och katten sår. Å hu! Å hu!
Natten är sot och mörkret står. Den Svarte stannar, stannar,
stannar, stannar på stranden.
Solvet saeclum in favilla
Teste David cum Sibylla
Quantus tremor est futurus
Quando judex est venturus
Cuncta stricte discussurus
Tuba, mirum spargens sonum
Per sepulcra regionum
Coget omnes ante thronum
Mors stupebit et natura
Cum resurget creatura
Judicanti responsura
Lacrymosa dies illa
Qua resurget ex favilla
Judicandus homo reus
Huic ergo parce Deus
Gud har sänt sin straffdom över oss.
Vi ska alla förgås i den Svarta Döden.
Ni som står där som gapande fäkreatur och ni som sitter där
i er dästa självbelåtenhet, vet ni att detta kan vara er sista timme?
Döden står bakom er rygg. Jag kan se hur hans hjässa blänker i solen.
Hans lie blixtrar när han höjer den bakom era huvuden!
Vem av er ska han drabba först?
Du där, som står och bligar som en get
va, ska din mun innan kvällen förvridas till den sista oavslutade gäspningen?
Och du kvinna, som blomstrar av livets lust och välbehag
ska du blekna och slockna innan morgonen gryr?
Du där med din svullna näsa och ditt enfaldiga flin
har du ett år kvar att smutsa jorden med ditt avskräde?
Vet ni alla, förstockade dårar, att ni ska dö!
I dag eller i morgon eller nästa dag, därför att ni alla är dömda?!
Hör ni vad jag säger? Hör ni ordet?! Dömda! Dömda! Dömda!
Ja! Ja!
Herre, förbarma dig över oss i vår förnedring,
vänd inte bort ditt ansikte, utan varkunna dig över oss
för din sons, Jesu Kristi skull.
Dies irae, dies illa
Solvet saeclum in favilla
Teste David cum Sibylla
Quantus tremor est futurus
Quando judex est venturus
Cuncta stricte discussurus
Tuba, mirum spargens sonum
Per sepulcra regionum...
Detta jävla undergångssnack. Ska det vara föda åt moderna människor?
Fordrar de verkligen att vi ska ta dem på allvar? Ja, nu flinar du åt mig, herre.
Tillät mig påpeka att jag har läst, hört
och upplevt de flesta sagorna vi människor berättar för varandra.
-Ja, ja. -Ja, ja.
Till och med spökhistorierna om Gud Fader, änglarna
Jesus Kristus och den heliga Anden har jag inhämtat utan större sinnesrörelse.
Ha!
Vad skriker du för?
Jag är smeden Plog och du är väpnaren Jöns.
Det är möjligt.
Har du sett till min hustru?
Nej det har jag inte. Men om jag hade sett henne och hon liknade dig
skulle jag skynda mig att glömma bort att jag hade sett henne.
-Så då har du inte sett henne? -Hon kanske har rymt.
-Vet du nånting? -En hel del. Men ingenting om din hustru.
Gå in på krogen kan du få besked.
Ja, det är sant! Pesten går fram utmed hela västra kusten. Folk dör som flugor.
Annars brukar man göra fina affärer vid den här årstidenkan
men jag har förbanne mig hela mitt lager osålt.
De talar om den yttersta dagen. Och nog är det hemskt med alla järtecken.
De sade att en kvinna nere i byn har fött ett kalvhuvud.
Och människorna är som galna.
De flyr upp genom landet och drar pesten med sig vart de kommer.
Om det är som de säger så får man väl se om sitt hus
och leva glatt så länge man går på sina upprätta ben.
Det är många som har renat sig med eld och dött av det.
Men prästen säger att det är bättre att dö renad än att leva för helvetet.
Detta är slutet, det är vad det är.
Vi vet det allihopa, men det är ingen som vågar säga det högt. Detta är slutet.
-Människorna är som tokiga av rädsla. -Och du är rädd du med.
Och tacka fan för att man är rädd.
Yttersta dagen går mot kväll, änglarna stiger ner och gravarna öppnas.
Det blir hemskt att se.
Ska du ha den här ringen? Du får den billigt.
-Jag har inte råd. -Det är äkta silver.
Ja, den är fin. Den är säkert för dyr för mig.
Förlåt, men har någon av herrarna sett min hustru?
-Har hon kommit bort? -Hon har rymt, säger de.
-Stuckit iväg? -Med en skådespelare.
En skådespelare! Har hon så dålig smak så tycker jag att du ska låta henne löpa.
Du har alldeles rätt. Min tanke var förstås närmast att jag skulle slå ihjäl henne.
Jaså på det viset. Mörda henne, ja. Det är ju en helt annan sak det.
-Jag ska slå ihjäl skådespelaren också. -Skådespelaren?
-Ja visst, den som hon har rymt med. -Varför det?
-Har du svårt för att fatta? -Jaså, skådespelaren? Nu förstår jag ja!
Såna finns det alldeles för många, så även om han inte gjort något särskilt
så tycker jag du borde slå ihjäl honom bara för att han är skådespelare.
-Hör du du! Du sitter här och ljuger för smeden. - Jag? Ljuger jag?!
Du är också skådespelare. Det är väl din vän som har snoppat iväg med Plogs käring.
Är du skådespelare du också?
Jag skådespelare? Det är verkligen så lite.
Då borde vi ju slå ihjäl dig. Det är logiskt.
Du är lustig du.
Det var fasligt vad du blev blek. Har du något på samvetet?
Du är lustig du. Tycker inte du också att han är lustig? Jaså, inte det. Nehej.
Vi skulle kanske märka dig lite med kniven som man gör med små skurkar av din sort.
Var har du gjort av min fru?
Tänker ni göra mig illa? Varför det? Har jag retat någon eller suttit i vägen?
Jag ska genast gå min väg och inte visa mig här vidare.
Res på dig så att alla hör dig.
Men tala högre.
Stå på huvudet, så vi får se om du är en duktig skådespelare.
Var har du gjort av min hustru?
-Ligg inte och gnäll. Upp och dansa. -Jag vill inte. Jag kan inte.
-Du ska härma en björn. -Jag kan inte härma en björn.
Få se om du inte kan i alla fall.
-Upp igen. Var en duktig björn. -Jag orkar inte vara björn mer.
Kommer du ihåg vad jag skulle göra med dig om vi möttes igen?
Jag är en ordhållig människa.
-Vad heter han? -Mikael.
-Hur gammal är han? -Han är över ett år.
-Han är stor för sin ålder. -Tycker du? Ja, han är ganska stor.
Ni spelade ju nån sorts teaterföreställning i eftermiddags.
Tyckte du att det var för dåligt?
Du är vackrare nu när du inte är så där målad i ansiktet.
Och den där klänningen klär dig bättre.
Tycker du? Jo du förstår, Jonas Skat har lämnat oss. Så nu är vi i en riktig knipa.
-Är det din man? -Jonas?! Nej.
Den andra karlen är min man. Han heter Jof.
Jaså den.
Så nu är det bara han och jag. Ja det blir till att börja göra konster igen
och det är ett sabla besvär.
Gör ni konster också?
Ja det kan du tro. Och Jof är en mycket skicklig jonglör.
-Ska Mikael också bli akrobat? -Jof vill att han ska bli det.
-Inte du? -Jag vet inte. Han kanske blir riddare.
Ja det är inte heller särskilt roligt, ska jag tala om.
-Nej, du ser inte glad ut. -Nej.
-Är du trött? -Ja.
-Varför det? -Jag har tråkigt sällskap.
-Menar du din väpnare? -Nej, inte honom.
-Vad menar du då? -Mig själv.
-Åh, jag förstår! -Gör du verkligen det?
Ja jag förstår ganska bra.
Jag brukar ofta undra över varför människorna plågar sig själva
så fort de kommer åt. Är det inte så?
Mia!
Jof! Jof, vad är det?
Jof! Men snälla Jof, vad har du gjort?
Kom och sätt dig här. Var har du varit nånstans?
Får jag se på dig. Får jag se på dig.
Kom. Ja, vad skulle du på krogen att göra? Och så söp du förstås.
Aj, säger jag. Jag söp inte det minsta.
Du satt väl och skröt om dina änglar och djävlar som du umgås med.
Folk tycker inte om dem som har för många idéer och fantasier.
Jag sa förbanne mig inte ett ord om änglar!
Då var du väl i gång med att sjunga och dansa.
Tänk att du aldrig kan låta bli att spela teater.
Folk blir arga för sånt också. Det vet du.
Titta här vad jag har köpt åt dig. Ja.
-Inte har du råd med det. -Ja men nu gjorde jag det i alla fall.
-Jof! -Åh, vad de klådde mig!
Varför klådde du inte tillbaka då?
Jag blev bara rädd och arg men kom mig aldrig för.
Arg blev jag. Det ska du tro. Jag röt som ett lejon, ja.
-Blev de rädda? -Nej, de bara skrattade.
Åh, Mikael, Mikael...
-Känner du vad gott han luktar? -Och så är han stadig att ta i.
Du är en stadig bit du. En riktig akrobatkropp.
Ja, det här är min man Jof.
-God afton. -God afton.
Jag sa just till din hustru att du har en präktig son. Han kommer att göra dig glädje.
Ja han är fin.
-Har vi ingenting att bjuda på, Mia? -Tack tack, jag ska ha ingenting.
Ja men jag har plockat en korg smultron nu på eftermiddagen.
Och en skvätt mjölk, har vi faktiskt... mjölkat.
Fått mjölka.
Så om riddaren vill hålla till godo med vår enkla spis så vore det en stor heder.
-Ja slå er ner nu, så kommer jag med maten. -Varsågod.
-Vart tänker ni er härnäst? -Till helgonfesten i Helsingör.
-Jag skulle avråda från en sådan resa. -Varför det om man får fråga?
Pesten går den vägen, följer kusten söderut. Det sägs att människor dör i tiotusental.
Aj, aj. Ibland skorpar det minsann till sig med besked.
Får jag föreslå att ni följer mig genom skogen i natt.
Så kan ni stanna på min gård om ni vill eller följa östra kusten.
Där är ni antagligen säkrare.
Det är skogssmultron. De växer där uppe i backen.
Jag har aldrig sett så stora. Känn så de doftar.
-Smaklig spis. -Jag tackar vördsamt.
Jag tycker ditt förslag är bra. Men jag måste fundera på en stund.
Ja men nog vore det skönt att få sällskap genom skogen.
Den lär vara full av troll och gastar och djävlar och rövare. Det har jag hört.
Ja ja, jag säger ju att det inte är så dumt. Men jag måste tänka mig för.
Sen Skat stack iväg är jag ansvarig för truppen.
Jag har blivit sällskapets direktör när allt kommer omkring.
Jag har blivit sällskapets direktör när allting kommer omkring.
Ska ni ha lite smultron?
Den mannen har räddat mitt liv. Slå er ner, mina vänner, och låt oss vara tillsammans.
Riddaren Jöns framför sitt tack.
-Å, vad det är skönt. -En liten stund.
Nästan jämt.
Den ena dagen är den andra lik. Det är ingenting konstigt med det.
Sommaren är förstås bättre än vintern, för på sommaren slipper man frysa.
-Men våren är det allra bästa. -Jag har skrivit en dikt om våren.
Vill ni höra den kanske? Jag ska bara hämta mitt strängaspel.
Inte nu, snälla Jof. Våra gäster är kanske inte alls roade av din visor.
För all del. Jag skriver själv små sånger.
Ja där hör du själv.
Jag har till exempel en lustig liten visa om en lättfärdig fisk som jag inte tror att ni har hört.
Ni kommer inte att få höra den heller.
Det finns personer som inte uppskattar min konst och jag vill ogärna plåga någon.
Jag är en känslig själ.
-Man oroar sig för så mycket. -Det är alltid bättre när man är två.
-Har du ingen att vara tillsammans med? -Jo, det hade jag nog.
-Och vad gör hon nu? -Jag vet inte.
Vad du ser högtidlig ut. Var hon din käresta?
Vi var nygifta och lekte tillsammans. Skrattade ganska mycket.
Jag skrev sånger till hennes ögon, hennes näsa, hennes allra som vackraste små öron.
Vi gick på jakt tillsammans och på kvällarna dansade vi. Huset var fullt av liv…
Ska du ha lite smultron?
Tron är ett svårt lidande, vet du det?
Det är som att älska någon som finns därute i mörkret
men som aldrig visar sig hur man än ropar.
Vad allt det där tycks mig overkligt när jag sitter här tillsammans dig och din man.
Vad det plötsligt är likgiltigt.
Nu ser du inte så högtidlig ut.
Jag ska minnas den här stunden.
Stillheten, skymningen, skålen med smultron
skålen med mjölk och era ansikten i kvällsljuset.
Mikael som ligger och sover, Jof med sitt strängaspel.
Jag ska försöka komma ihåg vad vi talat om.
Och jag ska bära där här minnet mellan mina händer lika försiktigt som vore det en skål
bräddfylld med nymjölkad mjölk.
Och detta ska vara mig ett tecken och en stor tillräcklighet.
Jag har väntat.
Ursäkta mig. Jag blev en smula uppehållen.
Eftersom jag har förrått min spelplan för dig, så slår jag till reträtt.
-Varsågod. Det är ditt drag. -Varför ser du så nöjd ut?
-Det är min hemlighet. -Självfallet.
-Nu slår jag din springare. -Det gjorde du rätt i.
-Har du lurat mig? -Javisst. Du gick i fällan.
-Jag ställer dig schack. -Vad skrattar du åt?
Bry dig inte om mitt skratt. Rädda din kung i stället.
-Du är ganska övermodig. -Vårt spel roar mig.
Det är ditt drag. Skynda dig. Jag har lite bråttom.
Jag vet att du har mycket att bestyra, men vårt spel kommer du inte ifrån.
Det får ta sin tid.
Du följer gycklarparet genom skogen i natt?
De där som heter Jof och Mia och har en liten son?
-Varför frågar du det? -För ingenting.
-Har du sett till Jöns? Vi måste iväg. -Jag tror att han är på värdshuset.
Herregud i himlen, är det inte smeden Plog?
-God afton. -Sitter du här och lipar i din ensamhet.
Ja, titta på Smeden, han tjuter och jämrar sig som en pissdränkt kanin.
-Är det frun fortfarande? -Ja, jag har inte hittat.
Ja det är ett helvete med kvinnor och ett helvete utan kvinnor.
Så hur man resonerar är det ändå mest logiskt att slå hjäl dem mens det är som roligast.
-Käringtjat och svinmat. -Barnskrik och pissblöjor.
-Vassa naglar och spydigheter. -Hugg och slag och fans moster till svärmor.
-Och så när man ska lägga sig att sova… -En ny melodi…
Tårar, gnäll och jämmer i himlens höjd.
-Varför kysser du mig inte godnatt? -Varför sjunger du inte en sång?
Varför älskar du mig inte som när vi träffades först?
-Varför tittar du inte på min nya särk? -Du bara vänder ryggen till och snarkar.
-Fy fan. -Fy fan. Och nu är hon borta! Gläd dig!
Jag ska knipa dem i näsan med tången.
Jag ska bulta dem på bröstkorgen med lilla hammaren.
Jag ska knacka dem så lätt i skallen med stora släggan.
-Titta, nu bölar han igen. -Jag kanske älskar henne.
Du kanske älskar henne!
Då ska jag tala om för dig din stackars förvillade
fläsklägg att kärlek är ett annat ord för lusta
plus lusta plus lusta plus en förbannad massa bedrägeri, lögn.
Falskhet och allmänt lurendrejeri.
-Ja, men det gör ont i alla fall. -Naturligtvis.
Kärlek är den svartaste av alla pester
och om man dog av den vore det väl någon glädje med kärleken
men den går nästan alltid över.
-Nej, nej, min går inte över. -Jodå, din också.
Det är bara några stackars fårskallar då och då som dör av kärlek.
Om allt är ofullkomligt i denna ofullkomliga värld är kärleken mest fullkomlig
i sin fullkomliga ofullkomlighet.
Du är lycklig du som är så oljad i käften och till och med tror på din egen rappakalja.
Tror! Vem har sagt att jag tror? Men jag älskar att ge goda råd.
Ber du om ett får du genast två. Ser du, jag är egentligen en studerad karl.
Jöns! Jag kan väl få följa med er genom skogen?
Jag är så ensam och vill inte gå hem, för där skrattar alla åt mig.
Bara du inte lipar hela tiden, för då löper vi ifrån dig.
Jöns!
Lille broder!
Akta dig, Jöns. Han vill bara slåss! Han är inte riktigt klok.
Åh, nu lipar han i alla fall.
Jag är verkligen ledsen om jag gjorde dig illa
men jag har ett sånt förbannat temperament förstår du.
Ta mig i handen.
-Kom i min famn, lille broder. -Tack, tack, lite senare kanske.
Nu har vi faktiskt bråttom. Tack, tack.
-Se, vad är det jag ser! -Ser du något?
Vem är det som skymtar fram där borta i skogens bryn
om inte min högt ärade med vidhängande aktör!
Akta dig du!
Det är den smutsiga Smeden som har förolämpat min älskade dam
den allra som skönaste Kunigunda.
-Vad sa du hon hette, sa du? -Kunigunda! Har du blivit döv nu också?
Kunigunda.
Lisa heter hon. Lisa tok eller slok eller slampa!
-Lisa den trolösa! Slampalisa-Rumplisa! -Åh, vad han är rå.
Eller något bra på sluk som du själv kan hitta på, din lilla förgyllda sketjohan.
Åh, vad han är rå.
Du hiskligt snaggade bastard av sju skabbiga byrackor, om jag vore i dina lusiga paltor
skulle jag drabbas av en sån gränslös skam över min person
att jag strax befriade naturen från min generande uppsyn.
-Passa dig, din parfymerade... -Slabbedask.
...slabbedask, så jag inte lägger av en fjärt
som tvärt på ögonblicket för dig ner till taskspelarnas eget glödheta.
Där ni kan sitta tillhopa och...
-Läsa monologer. -Läsa monologer för varandra
tills det dammar ur öronen på fan själv. -Bravo.
Akta dig så jag inte piper dig i magen så tarmarna far ut genom örona.
Akta dig så jag inte lägger dig på käften
så att du inte ens kan göra dina konster för turkar och kannibaler.
Vad skrattar du åt? Det här är ju högst allvarligt.
I de sydliga länderna finns det en sorts människoliknande djur som kallas apor.
-Vad är det med det då? -Ja, det var bara det.
-Plog, lilla Plogen min... -Va?
Va?
-Lilla rara Plog, förlåt mig för allting. -Om ett ögonblick börjar hon gråta.
Jag måste gråta. Det är så hemskt allting.
Den där herren han har lurat mig så förskräckligt så det kan du inte tro.
Hör nu Kunigunda. Om nu sanningen ska fram så...
Snart kommer talet om älsklingsrätterna, så vänta bara.
Lille Plog, när vi kommer hem så ska jag laga kroppkakor åt dig med rotmos och lingon.
Det är det bästa du vet. Inte sant, lille Plog?
-Ja, men först måste jag slå ihjäl honom där. -Javisst. Slå ihjäl honom bara.
Slå ihjäl honom riktigt ordentligt.
-O, o, jag tycker inte alls om honom längre. -Milde herre Gud, varför gav du oss kvinnan?
Vet du vad han är? Bara lösskägg, löständer
falska leenden och inlärda tonfall och tom som en burk.
O, slå ihjäl honom, du!
Käre Plog. Om du trodde att jag skulle hålla något slags försvarstal
över min så kallade verklighet så misstog du dig.
Slå ihjäl mig bara. Jag kommer att tacka dig efteråt!
Vad säger du?
Skådespelaren skapar gripenhet och förvirring. Det är redan en halv seger.
-Gör nånting. Stå inte bara där och glo! -Han måste ju slåss med mig
annars kan jag inte slå ihjäl honom.
Han måste åtminstone reta upp mig så jag blir lika arg som nyss.
Kära vän. Jag sänker denna dolk i mitt bröst
och min overklighet kommer raskt att övergå
till en ny, solid verklighet. Likets absoluta påtaglighet.
Äh, vänta lite nu. Jag menade ju inte så illa.
Jag förlåter dig, Kunigunda. Farväl, min vän. Bed för mig nån gång.
Kära nån, kära nån! Inte menade jag så, inte.
-Jag började ju tycka bra om honom. -Han är död. Alldeles kolossalt död.
Jag har nästan aldrig sett en så död skådespelare.
Det är egentligen väldigt sorgligt det här. Fast han ville det ju själv, stackarn!
Och henne ska man vara gift med.
Åh, nu har du i alla fall fått din lilla Lisa tillbaka.
-Är du inte nöjd? -Vän Jöns, i största förtroende...
-Är inte livet ganska... -Jo, det är det. Men tänk inte på det nu.
Det är kollrigt, det är vad det är.
Nu gjorde jag en bra scen. Jag är allt en bra skådespelare jag.
Nu söker jag upp ett träd och klättrar upp där.
Så att inga björnar, vargar eller spöken får tag i mig.
Imorgon söker jag upp Jof och Mia. Och sen far vi till helgonfesten i Helsingör.
Nu ska jag sjunga em lite sång för mig själv.
Jag är en liten fågel lätt som sjunger hur han vill...
Hantverkare i skogen.
Åhå! Fan ta mig är det mitt träd de tänker såga ner.
Hör du, din förpuppade taskfrans
Vad tänker du göra med mitt träd, va?
Kan du inte svara åtminstone. Hövlighet kostar så lite. Vem är du egentligen?
Jag sågar ner ditt träd, eftersom din tid är ute.
-Det går inte, jag har inte tid. -Har du inte tid?
Nej, jag har min föreställning.
-Den är inställd på grund av dödsfall. -Mitt kontrakt.
Det är uppsagt.
-Min familj, mina barn. -Äh fy skäms, Skat!
Ja, jag skäms. Jag skäms. Jag skäms.
Finns det inga undanflykter? Inga särskilda regler för skådespelare?
Nej inte i det här fallet.
Inga smyghål, inga undantag?
Nu gick månen ur moln.
-Det är bra, då ser vi vägen bättre. -Jag tycker inte om månen i kväll.
-Träden står så stilla. -Det är för att det inte blåser.
Han menar nog att de står mycket stilla.
Det är alldeles tyst.
-Om man åtminstone hörde en räv. -Eller en uggla.
Eller en människoröst utom sin egen.
Äsch...
Å hej!
-Vart ska ni ta vägen? -Till brännplatsen.
Ja, nu ser jag. Det är hon, häxan.
Varför bränner ni så här mitt i natten? Folk har så ont om förströelse nu för tiden.
Tyst för alla dj… helgon.
-Hon har djävulen med sig överallt. -Då är herrarna således åtta modiga herrar.
Nåja, man har fått betalt. Uppdraget var ju frivilligt.
Du… hör du mig?
De säger att du har varit i lag med Djävulen.
Varför frågar du det?
Inte av nyfikenhet utan av högst personliga skäl.
Jag vill också möta honom.
Varför?
Jag vill fråga honom om Gud. Han måste ju veta. Han om någon.
Du kan se honom när du vill.
-Hur? -Men då måste du göra som jag säger.
Se in i mina ögon.
Nå, vad ser du? Ser du honom?
Jag ser en stel skräck i dina ögon, ingenting annat.
Ingen, ingenting, ingen?
Nej.
Står han inte heller bakom din rygg?
Nej. Där är tomt.
Men han är med mig överallt.
Jag behöver bara räcka ut handen, så kan jag känna hans hand.
Han är hos mig nu också. Elden kommer inte att göra mig illa.
-Har han sagt det? -Jag vet det.
-Har han sagt det? -Jag vet det, jag vet det.
Du måste se honom nånstans, du måste.
Prästerna hade ingen svårighet att se honom, och inte knektarna heller.
De är så rädda för honom att de inte ens vägar ta i mig.
-Varför har ni krossat hennes händer? -Det är inte vi.
-Vem? -Fråga munken där.
Vad har du gjort med flickan?
Slutar du aldrig att fråga?
Nej, jag slutar aldrig.
Men du får ju inget svar.
Jag funderade ett slag på om vi skulle slå ihjäl knektarna.
Men det tjänar inte mycket till. Hon är nästan död redan.
Jag har sagt att ni ska akta er. Kom inte nära henne.
Ät det här, så stillnar smärtan.
-Vad ser hon? Kan du svara mig på det? -Hon har inte ont mer.
Du svarar inte på min fråga. Vem tar hand om det där barnet?
Är det änglarna, Gud, Satan eller bara tomheten? Tomhetens herre!
Det kan inte vara så!
Se på hennes ögon.
Hennes stackars medvetande håller på att göra en upptäckt.
Tomheten under månen.
Nej.
Vi står maktlösa med hängande armar
för vi ser det hon ser, och vår skräck och hennes är densamma.
Det där lilla barnet! Jag gitter inte! Jag gitter inte!
Han sjunger så fagert om Jesu Krist
I himmelen är en stor glädje...
Snart kommer gryningen.
Ändå hänger värmen över oss som varmvåta bolster.
Åh, jag är så rädd.
Vi känner att det ska hända oss något, men vi vet inte vad det är.
Kanske den yttersta dagen.
Den yttersta dagen...
Har ni lite vatten? Kan ni inte ge mig lite vatten?
Jag har pesten!
Håll dig därborta på andra sidan trädstammen.
Jag är rädd för att dö! Jag vill inte dö! Jag vill inte!
Kan ni inte förbarma er över mig? Hjälp mig...
Tala åtminstone med mig!
Det tjänar ingenting till. Det tjänar ingenting till.
Jag vet att det inte tjänar någonting till.
Jag ska dö... Jag...
Vad ska hända med mig? Kan ni inte trösta mig ens...
Har ni inte lite barmhärtighet? Ser ni inte att jag...
Är det ingen... Får jag lite vatten?
Det är meningslöst. Det är fullständigt meningslöst.
-Jag säger dig ju att det är meningslöst. -Hjälp mig!
Hör du inte att jag tröstar dig?
-Ska vi spela vårt spel till slut? -Det är ditt drag.
-Nu tog jag din drottning. -Det såg jag inte.
-Mia! -Vad är det?
Jag ser något hemskt. Nåt som jag nästan inte kan tala om.
Vad ser du?
Riddaren sitter därborta och spelar schack.
Ja det ser jag också och det är väl inte så förskräckligt hemskt.
Ser du inte vem han spelar med?
Han sitter där ensam. Du får inte skrämmas så där.
Nej, nej, nej han är inte ensam.
-Vem är det då? -Döden.
Han sitter där borta och spelar med Döden själv.
Du får inte säga så.
Vi måste försöka komma undan.
-Inte kan man det. -Vi måste försöka.
De är så upptagna av sitt spel,
om vi ger oss av helt tyst märker de oss inte.
Det är ditt drag, Antonius Block.
-Har du tappat intresset för vårt spel? -Tappat intresset? Tvärtom!
Du ser ängslig ut. Döljer du något?
-Ingenting undgår dig, eller hur? -Ingenting undgår mig.
Ingen undgår mig.
-Jag är ängslig, det är sant! -Du är rädd.
Jag har glömt hur pjäserna stod.
Men jag har inte glömt. Så lätt ska du inte slippa undan.
-Nu ser jag något intressant. -Vad ser du?
Du är matt i nästa drag.
Det är sant.
-Hade du glädje av ditt uppskov? -Ja, det hade jag.
Det gläder mig. Nu går jag ifrån dig.
När vi möts nästa gång är din och dina följeslagares tid ute.
-Och du uppenbarar dina hemligheter. -Jag bär inte på några hemligheter.
-Så du vet ingenting? -Jag är ovetande.
-Ser du en sån underlig dager? -Det är väl åskan som kommer i gryningen.
Det är något annat, något hemskt. Hör du så det dånar i skogen.
Det är nog regnet.
Nej det är inte regnet.
Han har sett oss! Han följer efter oss!
Han har hunnit ikapp oss, han kommer emot oss.
In i vagnen, Mia. Vi kryper in fort.
Det är mordängeln som går förbi oss, Mia. Mordängeln.
Och han är mycket stor.
Känner du vad kallt det är?
Jag hörde av folk som kom från korståget att du var på väg hemåt.
Jag har väntat dig här. Alla de andra har flytt för pesten.
Känner du inte längre igen mig?
Du har också förändrats.
Nu kan jag se att det är du.
Nånstans i dina ögon,
nånstans i ditt ansikte, men gömd och skrämd
finns den där pojken som gav sig i väg för så många år sen.
Det är slut nu och jag är lite trött.
-Ångrar du din resa? -Nej.
Jag ångrar ingenting, men jag är lite trött.
Jag ser det.
Där borta står mina vänner.
Bed dem komma in. Jag ska duka till morgonvard.
"Och när lammet bröt det sjunde inseglet"
"uppstod i himlen en tystnad som varade vid pass en halv timme."
"Och de sju änglarna, som hade de sju basunerna"
"gjorde sig redo till att stöta i sina basuner…”
"Och den förste stötte i sin basun."
"Då kom hagel och eld blandat med blod"
"och det kastades ned på jorden, och tredjedelen av jorden brändes upp."
"Och tredjedelen av träden brändes upp"
"och allt gräs brändes upp."
"Och den andra ängeln stötte i sin basun."
"Då var det som om ett brinnande berg hade blivit kastat i havet"
"och tredjedelen av havet blev blod."
Var det nån där?
Nej, herre, jag såg ingen.
"Och den tredje ängeln stötte i sin basun."
"Då föll från himmelen en stor stjärna"
"brinnande så som ett bloss."
"Och stjärnans namn var Malört."
God morgon, ädle herre.
Jag är Karin, riddarens hustru
och hälsar dig höviskt välkommen i mitt hus.
Jag är smed till professionen och ganska skicklig om jag får säga det själv.
Min hustru Lisa... Nig för den höge Herren, Lisa.
Är lite svår att tas med ibland, och vi har haft lite kalabalik så att säga
men inte värre än de flesta människor.
Ur vårt mörker ropar vi till dig, Herre. O Gud, ha förbarmande med oss
för vi är små och rädda och utan vetskap.
I det mörker där du påstår att du vistas,
där vi alla förmodligen vistas
i det mörkret finner du ingen som lyssnar till din klagan eller rörs av dina lidanden.
Tvätta dina tårar och spegla dig i din likgiltighet
Gud, du som finns nånstans, som måste finnas nånstans, ha förbarmande med oss.
Av mig kunde du fått en ört att laxera ut dina evighetsbesvär.
Nu tycks det vara för sent.
Men känn i alla fall i den sista minuten den oerhörda
triumfen att rulla med ögonen och röra på tårna.
-Tyst, tyst! -Jag ska vara tyst, men under protest.
Det är fullbordat.
Mia! Jag ser dem, Mia! Jag ser dem!
Där borta på den mörka ovädershimlen. De är där allihop.
Smeden och Lisa och riddaren och Raval och Jöns och Skat.
Och den stränge Herren Döden bjuder dem till dans.
Han vill att de ska hålla varandra i händerna
och så ska de träda dansen i en långan rad.
Och först går den stränge Herren med lie och timglas,
men Skat han slinker på sladden med sitt strängaspel.
De träder bortåt, bort från gryningen i en högtidlig dans.
Bort mot de mörka landen, medan regnet sköljer över deras ansikten.
Tvättar deras kinder från tårarnas salt.
Du med dina drömmar och syner!
© anoXmous @ https://kickass.so/user/anoXmous/