EN NETFLIX-SERIE
TIO ÅR TIDIGARE
Försiktigt.
Ta det lugnt.
-Han är helt jäkla enorm. -Men en kula rår han inte på.
Ett skott rakt i hjärtat är allt som krävs för att fälla det mäktigaste djur.
Det är omöjligt.
-Det kommer fler chanser. -Jag misslyckas varje gång.
Jag vet vad Benedict kommer att säga.
-Colin också. -Än mer anledning att försöka igen.
De blir odrägliga.
-Du måste visa hur man gör det där. -Kom.
Det handlar egentligen mest om självförtroende.
Du tänkte att hjorten var för stor innan du ens rörde vid avtryckaren.
Du lär dig. Du lär dig med tiden.
Du får det att låta så lätt.
Inget skrämmer dig, va?
Det skulle din mor nog inte hålla med om.
Man kan inte visa någon sin bästa sida utan att släppa fram den sämsta.
På tal om det skulle hon älska de där.
Visst är de granna?
Daphne blir avundsjuk om inte hon får något.
Vilken jäkla…
Pappa?
Det satans krypet stack mig.
Vad…?
Pappa?
Vad är det?
Pappa!
Vad är det?
-Jag kan inte… -Hjälp oss!
Kan någon hjälpa oss?
Pappa!
Hjälp!
Vad har hänt?
Jag vet inte!
-Var det en humla? Jag tror det. -En humla? Edmund.
-Edmund, försök att andas. -Jag kan inte…
Nej.
Snälla, lämna mig inte.
Nej, Edmund!
Lämna mig inte!
Nej!
De andra barnen…
De får inte se honom.
Anthony!
Gå!
Vi vet alla hur långt en ung kvinna kan gå för att försöka få ett frieri.
Hon kan till och med tänka sig att resa långväga.
Lord Anthony Bridgerton verkar ha kommit lite närmare ett beslut
i valet av sin viscountess.
Därför har han bjudit vår diamant
på en utflykt till sitt släktgods Aubrey Hall.
Jag kanske tar den rosa i silke ikväll. Tror du att lorden skulle gilla den?
Det är klart, Bon.
Ni behöver inte kämpa för viscountens gunst, fröken Edwina.
Det är ett gott tecken att vi blev inbjudna att umgås med familjen
innan resten av societeten kommer på det stora kalaset.
Då kanske vi har ett frieri att tillkännage.
Han kommer att bedöma mina färdigheter som möjlig blivande viscountess.
Du måste också utvärdera om han har allt du vill att en make ska ha.
Absolut.
Vi måste ha öppna sinnen den här veckan.
Jag ska vara så trevlig så.
Bra. Jag tar den rosa till middagen.
Lantlig luft rensar sinnet och gör kroppen stark.
Kan det här vara den sista stöten som knuffar viscounten över frieriets brant?
De mer otursamma själar som blir kvar i stan får förstås
hitta annat att roa sig med nu när den ädlaste juvelen är borta.
Snälla, Penelope, sluta vanka. Jag får ont i magen.
Ursäkta, mor.
Vi har mycket att göra innan vi åker till landet.
-Vi ska till sömmerskan efter frukost. -Idag?
Ska ni besöka någon denna morgon, min herre?
Någon speciell?
-Jag tänkte besöka Whites. -En utmärkt idé.
Ni får nog ett gott utbyte med herrarna där.
Adjö, mina damer.
Jag borde väl vara glad att han inte uppvaktar sin blivande brud.
Snart kommer han väl hem med någon ung skönhet
och slänger ut oss på gatan.
Det kanske blir fröken Uxbridge. Det är minsann en fin liten snärta.
Varley. Du hjälper inte.
Vi måste hitta någon…
…formbar.
Någon korkad som inte vet bättre
och som inte förstår hur man tar över och sköter ett hushåll. Det vore bäst.
Frågan är…
Var?
Jag vill ha Philippas rum. Det var aldrig rättvist att hon fick det stora.
Vad är det?
Vi diskuterade precis vilket bra parti Lord Featherington är.
-Åt vem? -Dig.
-Vi är ju kusiner. -Penelope.
-Han är ju det. -Det har väl aldrig varit ett problem?
Det är inte konstigt att gifta sig med en kusin.
Det är kungligt. Se på kungafamiljen.
Han är faktiskt inte mer än en pyssling.
Skulle du inte vilja bli frun här i huset, Prudence?
Anordna middagar och baler, ha vänner som avundas dig.
-Skulle jag få det? -Om du vill det.
Du kan charma honom…
…med lite hjälp.
Du behöver ett par nya klänningar
så att du ser mer lockande ut.
Lockande till vad?
Strunt i det. Nu måste vi till sömmerskan.
Syster!
Jag är så glad att du kunde komma.
Augie måste ju få se sin mamma vinna det traditionella familjespelet.
-Andra året i rad. -Charmant, hertiginnan.
-Hertiginnan är ju en Bridgerton. -Eloise, kom och se babyn.
-Ser han annorlunda ut än sist? -Han har växt minst en tum.
Vem är det?
Sötnos.
-Så ja. -Ja.
-Så ja. Varsågod. -Nej.
Bry dig inte om moster Eloise.
Hon bara läser och märker ingenting, som vanligt.
Är det inte läggdags?
Morbror Colin kan få dig att somna med sina många reseberättelser.
Jag saknar redan friden och ensamheten på de grekiska öarna.
Njuter du av en liten paus
från de hungriga flockarna av giftaslystna unga damer?
Tvärtom, syster.
Jag har bjudit hit en av de unga damerna och hennes familj idag.
-Har Anthony bjudit hit en ung dam? -Ja, och hon är riktigt fin.
Kära nån! Jag ser fram emot att träffa kvinnan som har fångat ditt hjärta.
Berätta om henne.
Fröken Edwina är behagfull, vacker och charmerande.
Tyvärr har hon en irriterande syster som har utsett sig själv till portvakt.
Ni måste hjälpa mig att få systrarna på min sida
om jag ska få min brud.
Nu vädjar du till oss om hjälp. Du måste ha fallit för henne.
Eller så är systern skräckinjagande.
Oroa dig inte, Anthony. Du hjälpte ju mig förra säsongen,
så jag ska så klart hjälpa dig.
Är det ett löfte eller ett hot?
Ser man på…
Enda skälet att utstå en sådan resa
är att få se min gudsons son.
Hej.
Det är roligt att se er också, lady Danbury.
Ers nåd.
Lady Mary.
-Tack för att ni kom. -Tack för inbjudan.
Det här är min dotter Edwina, och Kate, min äldsta.
Ni ler.
-Min plan att få er på min sida fungerar. -Jag log åt utsikten.
Nu står ni i vägen.
-Har ni hunden med? -Ja. Newton är en riktig människokännare.
Ser ni?
Jag lovar, fröken Sharma,
efter vistelsen kommer ni att ha en högre uppfattning om mig.
Och han också.
Är ni en sådan optimist?
Nu när era planer att manipulera mig är avslöjade
skulle den absolut behöva höjas.
Ni måste vara fröken Edwina.
Nej.
Det här är hennes syster. Fröken Kate Sharma.
Ursäkta mig, fröken Sharma.
Jag är bara smickrad, Ers nåd.
Låt mig presentera min syster: fröken Edwina.
Det är en ära, Ers nåd.
Fröken Edwina, det är mig ett nöje att få visa er Aubrey Hall.
Vilket vackert hus.
Tack för inbjudan.
Jag ser fram emot att få umgås med er och er familj.
Ni måste vara trötta efter resan.
Fru Wilson, visa våra gäster till sina rum så att de kan förfriska sig.
-Och göra sig redo för strid. -Ja.
Vad menar ni?
Bry er inte om Eloise. Hon är alltid så uppspelt på landet.
Då har vi det gemensamt.
Mamma?
Det är en sak jag behöver nu.
Du har fattat ditt beslut då, förstår jag?
-Jag har varit tydlig med mina avsikter. -Man måste inte påskynda så stora beslut.
Damerna har knappast packat upp.
Ni borde lära känna varandra lite först.
Det behövs inte. Fröken Edwina blir en perfekt viscountess.
Det här huset bär på många minnen.
Goda och tråkiga.
-Jag hoppas att du har ett klart sinne. -Du har väntat på att jag ska gifta mig.
-Vill du att jag väntar nu? -Det sa jag inte. Men du måste vara säker.
Min herre?
Min herre, kan vi börja med arrangemangen?
Prästen måste meddelas, och kistan måste byggas.
Ursäkta. Jag har frågor om kroppen.
-Ska jag ta den från kammaren? -Sen gäller det breven.
-Breven? -För att tillkännage hans död.
Till resten av släkten och till byn.
Vi behöver doktorn, hon är fortfarande hysterisk.
Jag måste också fråga er
om ni har nycklarna till er fars kontor? Vi har letat.
Det kan inte vara bra för barnet.
Jag ska se till att er mors saker packas, men vilket rum vill ni ha henne i?
-Varför skulle mamma flytta? -För att rummen är era nu, min herre.
Ni är viscount nu.
Nu ska Colin få se.
-Förra gången satte han en hos getterna. -Hur är reglerna i spelet?
Maljspel handlar inte om reglerna utan om målet:
att slå en boll genom varje port.
Den första som slår bollen genom den sista porten vinner. Enkelt.
Men om man känner sig illvillig kan man istället slå en motspelares boll
så långt från nästa port man bara kan.
Varför slösa med sin tur om poängen är att komma igenom?
För att reta sin motspelare?
Precis. En dålig spelare spelar spelet och en klok spelar sin motspelare.
Det låter som ett roligt spel.
Okej. Benedict är bra på att slå, men han skyr konflikter.
Colin är slug.
Han slår till när han tror att man inte är beredd, så var alltid beredda.
Eloise bryr sig bara om att slå sina storebröder.
Man hoppas att hon blir så uppslukad att hon glömmer oss.
Jag är själv en gåta och avslöjar inga hemligheter.
Sen har vi Anthony.
-Är han den mest hänsynslöse spelaren? -Ni har visst träffat honom.
Det betyder inte att han inte har heder. Han brukar vara mycket sportslig.
Utom i den här grenen.
Viscounten är nog mycket skicklig. Det ska bli en angenäm eftermiddag.
SÖMMERSKA
Nej, gör den lägre vid bysten. Vi måste framhäva hennes figur.
Lägre.
Madame, jag protesterar.
Du har inte betalt för att protestera utan för att sy som jag vill.
Det är förresten kanske tyget som inte passar.
Det finns visst en ny sömmerska som precis anlänt från Wien.
Hon kanske har något som bättre framhäver dina tillgångar, Prudence. Klä på dig.
-Jag gillade din klänning. -Merci beaucoup, fröken Penelope.
Jag är alltid så klumpig med mina klänningar.
Häromdagen fick jag en reva i livet och fick låna min tjänsteflickas klänning.
-Ni såg mig, tror jag. -Det minns jag inte.
Är ni ofta i den delen av stan? Det är ju lite långt från den fina sidan.
Jag skulle kunna fråga er detsamma.
Men jag låter bli. Jag anser nämligen att en dam har rätt till privata affärer.
-Håller ni inte med? -Jag…
Jo. Det gör jag.
Silket ni bad om.
Du kan låta det ligga kvar. Jag hoppas jag får användning av det.
Vi singlar slant.
-Den yngsta skulle få börja i år. -Vi väljer i alfabetisk ordning.
-Det är brukligt. -Är det inte ett spel?
Snälla ni.
Det enda rätta är att låta våra gäster välja klubbor och slå först.
Varsågod och välj, fröken Edwina.
Ett utmärkt val.
-Dödsklubban. -Se på den, bror.
-Är den er? -Nej då, ta den ni.
-Du hotade att slå mig sist… -Du överdriver.
Är ni vidskeplig av er?
Vissa män klarar sig inte utan ett vant redskap. Som en snuttefilt.
Jag kan spela med vilken som helst.
-Jag önskar er lycka till. -Ska vi inte spela nån gång?
-Nej! -Den är min.
Till stridsfältet.
Kom nu.
Ja!
Lite ringrostig, bror?
Tillåt mig.
Ja!
-Bra spelat. -Vilket slag.
Eloise, sluta fuska.
Kom igen, bror.
Slå någon gång.
Vilken otur.
Påverkar dagens fordringar ditt spel, bror?
Inte en chans.
Fröken Edwina, det är er tur.
Jag ville inte ha min boll i vägen för er, så jag lämnade fältet öppet.
Det var snällt, min herre.
-Lite utanför. -Bra Edwina.
Kom igen, Benedict.
Du tänker på något annat.
Annars hade du inte gett mig ett så enkelt slag.
Ja!
Jag medger att jag har annat i tankarna.
Mina bröder gör det svårare än det är.
Jag har ansökt för att studera konst på Kungliga akademien.
-Har du? Grattis. -Det är inget att fira än.
Jag har inte kommit in än.
-Bara några utvalda får studera där. -Men det låter spännande.
Det är ingen stor turné som din resa.
Men, ja. Jag hoppas också kunna utmärka mig.
Passa dig nu, Eloise. Ja då.
Skicka iväg den!
-Brava! -Du store.
-Din bror är stolt. -Ni har så fina döttrar, lady Mary.
-Det är er förtjänst. -De är min största välsignelse.
Och vår största utmaning, också. Åtminstone vad gäller frierierna.
Ja, det kan vara hård konkurrens.
Det var ett tag sedan ni var i England, eller hur?
Jag reste med min framlidne make för vad som känns som en livstid sedan.
Jag förstår.
Aubrey Hall rymmer många såna minnen för mig också.
Det var en långsam början, men än hoppas jag på blodsutgjutelse.
Lady Danbury skämtar.
De är tävlingsinriktade, men än har vi inte mist några kroppsdelar.
Var försiktig.
-Det klär hertiginnan att vara mamma. -Ja, det gör det.
Förra säsongen lyckades vi verkligen bra med vår äktenskapsförmedling.
Ja. Vi kanske lyckas lika bra i år, lady Danbury.
Uppföljningen gick helt snett.
Om de lyckas hålla sig på banan.
Ja!
Se på mig, bror.
Vilket slag!
-Bravo, Colin. -Ja!
Vilken tur!
-Nu kan ni slå ut honom. -Det vore ju osportsligt.
Jag hörde att osportslighet var ett rekvisit i det här spelet.
Ni lär er snabbt, fröken Sharma.
Vad säger ni, min herre? Vill ni förlora?
Jag är lika nöjd hur det än går i spelet.
Skulle ni stå ut med den tunga skammen av att förlora?
-Var trevlig, Didi. -Oroa er inte.
I jämförelse med mina syskon spelar fröken Sharma oantastligt.
Då har ni väl inget emot det här?
Bravo.
-Jag gillar henne. -Fröken Edwina. Det är er tur.
Jag är nog slagen.
Ni kan hämta bollen om ni vill spela vidare.
Jag ger nog upp.
Jag…
Ska jag följa med er?
Ni behöver inte sluta för min skull.
Jag tar något att dricka med våra mödrar.
-Jag missade. -Colin, din tur.
Vilket slag, bror.
Ja, vad synd.
Ni två får gå och hämta dem. Eller ni kanske ger upp nu?
Absolut inte.
Ni först.
Hoppas att ert slag inte ger mina bröder segern. Då tiger de aldrig.
Medan ni själv väl skulle vara högst ädelmodig?
Tusan också.
Vi kan plocka upp dem. Ingen skulle veta.
Jag skulle veta.
Då har ni alltså någon heder, i alla fall vad gäller sport.
Ja, och jag misstänker att ni skulle förkunna eventuellt fusk.
Det samma gäller er.
Då har vi inget val.
Er tur, min herre.
Eller ni kanske inte vill smutsa ner era kängor?
Tänk inte på mina kängor.
Hjälp.
Dra bara.
Jag försöker. Den sitter fast.
Vill ni ha hjälp eller inte?
-Det är inte roligt. -Det sa jag inte heller.
Jag kan inte…
Jag har visst…
…underskattat er, fröken Sharma.
Det verkar vara själva temat för vår bekantskap.
Nu när vi är förbi formaliteterna…
Säg ärligt…
-Vad ska jag göra för att vinna er gunst? -Jag gör det inte av illvilja.
Jag vill bara att min syster ska bli så lycklig som möjligt.
Det borde ni förstå, som själv har systrar att se efter.
-Det är min plikt som deras förmyndare. -Jag är samma sak för Edwina inofficiellt.
Låt oss lägga striderna bakom oss så att jag kan bevisa
att jag kan erbjuda henne all lycka och trygghet ni söker.
Gör mig den tjänsten.
Vapenvilan till trots, i sport ger jag mig aldrig.
Er tur, min herre.
Är något på tok?
Jag vann!
Hon blir roligt sällskap till middagen.
-Lord Bridgerton, ska ni inte hämta… -Spelet är slut.
- TILL MINNE AV DEN 8: - E VISCOUNTEN EDMUND BRIDGERTON
SOM DOG I MAJ 1803
MINNESMÄRKET RESTES AV HANS ÄLSKADE FAMILJ
Det här är fel. Ni får inte göra så här.
-Hämta in honom igen. -Lavender blå, dilly dilly
-Min herre. -Lavender grön
Ni måste komma.
-Jag? -Det är viktigt.
Din drottning så skön
Allt är i sin ordning. Snälla, ni borde inte stå upp.
Inget är i sin ordning. Jag har gjort det här sju gånger.
Han klarar inte det här.
-Jag tillåter det inte. -Barnet ligger fel.
-Vad betyder det? -Det är felvänt.
Vad vill ni att vi ska göra?
-Vad menar ni…? -Det kan hända att ett val måste göras.
Vem skulle Ers nåd välja?
-Vad? -Vad säger du till honom?
Du får inte prata med honom.
Prata med mig!
-Det är en konversation för hans nåd. -Hans nåd är bara ett barn.
Han är mitt barn. Han föddes i det här rummet ur den här kroppen.
Det är inte hans beslut.
Vi talas vid utanför.
Nej, Anthony. Gå inte.
Mor, snälla. Lägg dig ner och lugna dig.
Jag ska höra hans fråga och komma tillbaka.
Han ber dig välja vem av oss som ska få överleva.
Jag eller barnet.
Om barnet dör, överlever mamman.
Skär man upp mamman, räddar man barnet.
-Det är inte ditt val. Det är mitt. -Det är hans nåds val.
Edmund är lord!
Det är Edmunds val.
Det kan bara vara Edmunds val, för han älskade mig.
Han älskade mig så mycket att samtalet inte ens hade ägt rum.
För den sortens kärlek…
Svaret… Det här valet…
Det är självklart.
Jag borde inte behöva förklara det här!
Edmund skulle vara här!
Gör som hon vill.
-Ers nåd… -Låt henne välja.
Jag ska försöka rädda dem båda.
Lämna mig inte!
Fläkta dig så här, för att dra hans blick till din byst.
Så.
Skratta alltid åt hans skämt. Män vill alltid vara vitsiga.
God dag.
Jag…
Ja, det är en god dag idag.
Men det är varmt.
Eller hur, Prudence?
Ja, det är väldigt varmt.
Oskäligt varmt.
Mor, får jag gå till sömmerskan igen?
-Jag behöver hårband. -Inte nu.
Prudence undrade om Amerika.
-Eller hur? -Jag…
Ja.
-Är du intresserad av att resa? -Jag älskar det.
Jag menar, jag skulle älska det.
Jag har inte rest längre än Sussex.
Mor säger att allt bortom Hampshire är totalt ociviliserat.
Hon skojar. Lilla Pru är en sådan lustigkurre.
Amerika ligger ju något längre bort än Hampshire.
Jag har bjudit hit familjen Cowper på middag ikväll.
Familjen Cowper?
Har detta något att göra med halsbandet ni gav fröken Cowper?
Behöver jag ha en anledning? Ni får ordna middagen. Hjortstek kanske?
Det fungerade inte.
Kusin Jack gav inte min byst en enda blick.
Sluta kalla honom det.
Och sluta med det där.
-Dagen var väl inte allt för påfrestande? -Inte alls, min herre.
Mina bröder och systrar kan vara tröttsamma.
Det är nog omöjligt för mig att bli trött i den friska lantluften.
Ni är så positiv.
Det behövs för att tillbringa tid med min familj.
Skulle ni vilja bo med er familj här ute på landet, min herre?
Det är sannolikt att mina plikter skulle tvinga mig att resa en del.
Det är möjligt att det blir perioder då jag är ifrån mina barn och min fru.
Jag ser fram emot att stötta min man vad han än väljer att göra.
Ni har ett så trevligt sätt att uttrycka er.
Det är uppfriskande och sällsynt.
Men för att vara tydlig betyder det inte att jag inte har någon egen vilja.
Jag anser att det är lätt att vara trevlig
när man har inre resurser.
Själv är jag lyckligt lottad
som har funnit kärleken till litteraturen och även till lärandet.
Det är därför jag är så nöjd i olika sammanhang.
Så tillfreds. Med alla mina intressen och företaganden, förstår ni.
Jag måste erkänna
att de enda böcker jag har läst i år är godsets bokföringsböcker.
Och de är fruktansvärt tråkiga.
Det passar bra. Ni är för upptagen för att läsa,
och jag behöver någon att berätta historier för.
Jag tycker mycket om att tala om böcker.
Varsågod.
Har ni läst Ghalib?
Aldrig.
Bra.
Han är riktigt rolig.
-Det är väl bra. -Och intelligent.
Det väntade jag mig.
Det blev inga pinsamma tystnader i samtalet.
Det är sant. Inga katastrofala stiltjen.
Vad… Vad talade ni om?
Först talade vi om hans familj.
Handlade det bara om honom? Bon, om samtalet var ensidigt…
Det var det inte.
Jag trodde att mitt dåliga maljspel fick viscounten att bli ointresserad.
Men han ställde frågor om mig, om vår familj.
Han var intresserad av allt jag sa, Didi. Av böcker jag har läst och inte läst.
Tja…
Jag hoppas bara att hans avsikter var ärliga och inte mindre.
Jag tror att det kommer att bli något.
Ett frieri, Didi.
Jag känner det på mig.
-Går det bra? -Väldigt.
Nämnde fröken Edwina maljspelet? Hon verkade inte ha så roligt.
Hur skulle hon kunnat ha det? Ni uppförde er som gladiatorer.
Det är ju så spelet går till.
Hon var med förvånansvärt länge.
Det spelar ingen roll.
Fröken Edwina behöver inte spela spel för att vinna mitt hjärta.
-Vem är du och vad har du min bror? -Daph!
-Har hon verkligen vunnit ditt hjärta? -Du har mött henne. Hon är ju underbar.
Hon är trevlig. Hon är intressant. Till och med klok.
Vad har du för invändningar?
Jag har nog inga.
Om fröken Edwina är den rätta för dig.
Är det i hennes närvaro du inte kan tänka ordentligt eller ens andas?
Har du den känslan?
Känslan?
Vad…?
Känslan som gör det omöjligt att titta bort från personen
vid en given tidpunkt.
När ens…
…kropp och själ…
…känns som om de ska fatta eld när ni är nära varandra.
När allt man kan göra i personens närvaro
är att stå emot lusten att luta sig fram och låta läpparna mötas.
Om det är så du känner för fröken Edwina är jag verkligen glad för din skull.
Det är som om du läser mina tankar.
Vill jag verkligen veta?
Svara inte.
Vad trevligt att ni kunde komma med så kort framförsikt.
Självklart, lady Featherington.
Vi skulle aldrig tacka nej till en inbjudan från mannen för dagen.
Ja, den nye lorden har verkligen dragit blickar till sig.
Eller hur, Prudence?
Lord Featherington,
jag skulle gärna vilja höra mer om era juvelgruvor i Amerika.
De blir verkligen vackra på halsband, min herre.
Vad gör väl rubiner på andra sidan Atlanten, när vi har så mycket här?
Säg mig, fröken Cowper, har ni några bröder?
Jag är tyvärr enda barnet.
Men jag är ändå ovanligt moderlig av mig.
Ursäkta.
Vad sa du, vännen?
Jag skulle aldrig skryta,
men alla säger alltid att jag är så varm och kärleksfull.
Ni är en verkligen en förebild för ert kön.
Hör ni, Featherington,
i Amerika finns väl inget sånt här hjortkött?
Inget går upp emot engelsk mat.
Ni måste besöka oss någon gång. Min kokerska är känd för sin trifle.
Var det henne ni stal från familjen Evans?
Jag är nyfiken, min herre.
Har ni under alla era år på resande fot aldrig frestats att gifta er?
Jag ville etablera mig i världen först.
Men nu, som Lord Featherington…
Det kommer alltid en tid då man behöver en partner.
Någon som ser en för den man är
och som lättar dagens bördor.
-Har du en ny klänning, Cressida? -Visst är den fin?
Den nya sömmerskan är så skicklig.
Madame Delacroix skapelser är lite trötta i jämförelse.
Kan du sluta avbryta?
-Jag frågade bara. -Prudence, sa du något?
Ja, det gjorde jag faktiskt.
Jag tänkte att jag efter maten kunde visa upp min sångröst för alla.
Du store tid.
Har jag nämnt att min Cressida både sjunger och spelar pianoforte?
-Det kan inte jag. Philippa… -Fröken Cowper, är ni upptagen på torsdag?
Får jag be om äran att promenera i ert sällskap?
-Längs Rotten Row kanske? -Det skulle vara mig ett rent nöje.
-Jag skulle gärna sjunga… -Det räcker, Prudence.
Om du behöver rensa tankarna, bror, kan jag hjälpa dig.
Världsresenärer tar det här för att öppna sina sinnen
och överkomma världslig ängslan.
Det luktar illa.
Det krävs bara en liten dos för att känna av det.
Vad är poängen?
En kopp te kommer knappast att skingra mina tankar
med tanke på akademiens enorma beslut.
Det kanske hjälper dig att slippa de tankar som hemsöker dig.
Tvivlen, frågorna som inte lämnar dig, hur mycket du än försöker glömma dem.
-Mår du bra? -Du ska få se.
Det här teet är ett elixir.
En gång i Paxos satt jag och mediterade i flera timmar
medan jag såg på ett grässtrå.
Herre jävlar.
Fy, vad äckligt.
Tänk inte mer på maljspelet. Fiendskap är att vänta, tyvärr.
Får jag fråga er nåt, fröken Eloise?
Gjorde jag med flit den tredje porten två tum smalare? Ja.
Fråga på.
Jag är rädd att jag gjorde viscounten upprörd.
Ni var nära fars grav.
Humöret berodde inte på er. Han undviker helst den platsen.
Får jag fråga er en sak?
Valde ni själv att inte gifta er? Mina bröder säger att jag är för rättfram.
Men alla säger att det är ett öde värre än döden att förbli ogift.
Men ni verkar ganska nöjd med er situation.
Som ni vet är det inte önskvärt.
Världen är inte så välkomnande mot en ogift kvinna.
Vi har ingen plats i samhället, förutom i utkanten.
Det är samhällets fel, inte kvinnans.
Jag håller med.
Mamma.
Där är du ju.
Här är jag.
Du ser kry ut.
Jag har sovit.
Jag har badat.
Jag gick på en promenad. Jag hälsade på barnen.
Jag har varit i kyrkan, och nu gör jag nytta genom att brodera.
Äter du middag med oss?
Jag vet att det är svårt.
Jag vet att du saknar honom. Det gör vi alla.
-Jag tror… -Anthony. Jag gör mitt bästa.
Varje dag stiger jag upp,
klär på mig, äter och försöker andas in och ut.
Jag tvingar mig själv att gå förbi barnkammaren.
Jag tänker på
hur synd det är om lilla Hyacinth.
Hon kommer aldrig att få höra Edmunds skratt.
Aldrig veta hur han luktade
eller hur det känns att bli omfamnad av honom.
Jag tycker ännu mer synd om mig själv, för hela tiden tänker jag att babyn
hade varit god mot mig om hon hade dödat mig,
så att jag fick vara med min man.
Edmund var min luft.
Nu finns det ingen luft.
Så…
…fråga mig inte om familjemiddagar.
Jag gör så gott jag kan.
Anthony?
Anthony.
-Jag kan gå. -Nej. Stanna.
Var så snäll.
Syrenen var hans favorit.
Min son.
Jag hatar att se dig så här. Du är så tyngd.
Uppvaktningen, funderingarna på frieri,
att välja en person du vill tillbringa hela livet med…
Min älskade pojke. Det borde vara en lycklig tid.
Jag är tillfreds.
Jag gör min plikt för familjen.
Det måste gå före allt annat.
Att du bryr dig om familjen
behöver inte betyda att det inte finns rum för kärlek, Anthony.
Din far tog sin roll som viscount på allvar,
men han älskade också djupt.
Jag vet att du också vill det. Innerst inne är det vad du önskar dig.
-Du tror att du känner mig så väl. -Du var så söt och uppriktig som barn.
Du kom alltid med ett vänligt ord och en vits.
Men när din far dog reste du en mur inom dig,
som om kärleken hade blivit en…
…en svaghet.
Istället för din främsta styrka. Det är inte du.
Du förtjänar att få känna som jag gjorde när din far satte ringen på mitt finger.
Löftet gällde inte bara vårt åtagande, utan också helgad kärlek.
-Jag vill inte ha kärlek. -Det menar du inte.
Jag vill ha en trevlig fru som jag kan leva ett behagligt liv med,
utan hjärtesorg och smärtans härjningar.
Du var knappt ens där…
…när han hade dött.
Själv hemsöks jag av minnen av varenda vaken minut.
Jag vill aldrig…
Jag vill aldrig orsaka någon sådan smärta.
Hur grym och känslolös alla andra än tycker att jag är.
Det här rummet är synnerligen väl belyst.
Har du märkt det, Col?
Ljusen glimmar som om…
-…vi satt bland stjärnor. -Vad är det?
Jag berättade just för Benedict om stjärnorna i Grekland.
-Har ni det bra här, fröken Edwina? -Ja, verkligen.
Storstaden är spännande, men jag tycker om fridfullheten på landet.
Jag också,
men det är inte riktigt så fridfullt när hela min familj är här.
Jag förstår er.
Min familj går inte att jämföra med sju bröder och systrar,
men jag och min syster var nog så besvärliga som barn.
Det kan jag tro.
Kate har alltid velat vad som är bäst för mig.
Hennes ansvar för vår familj är tungt.
Det låter väldigt likt dig, Anthony. Du bär ju ett tungt ansvar för familjen.
Vilken uppenbarelse! Och det bästa var
att jag var den enda britten som sett det på årtionden.
Benedict, vännen. Du skrämmer våra gäster.
-Det gör inget, lady Bridgerton. -Ska…
…vi kanske ta och utbringa en skål?
Vilken bra idé. Vi skålar för våra gäster.
Eller så tar vi itu med andra förestående ärenden.
-Vi… Jag och min syster är lite trötta. -Vi skålar. Ja.
Jag tackar damerna Sharma för att ni kom.
Det har varit fint att ha er här
för att bevittna min andra raka förlust i maljspelet.
Det kommer inte att upprepas.
Jag vill speciellt tacka fröken Edwina.
Det har varit en ära att få lära känna er ordentligt.
Jag har faktiskt en fråga jag skulle vilja ställa till er.
Jag skulle vilja…
Jag skulle vilja be dig
att inte berätta för någon i London om gårdagens förlust.
Det skulle skada mitt rykte för mycket.
-Skål för fler trevliga dagar. -Trevliga dagar.
-Ja. -Fler trevliga dagar.
Ja.
-Du har inte gjort något fel. -Något måste jag ha gjort.
Snart kommer resten av societeten hit.
Om viscounten tänkte fria hade han väl gjort det?
-Har jag missat chansen? -Edwina.
Jag borde ha tagit reda på mer om familjen Bridgerton och deras intressen.
Jag borde ha varit bättre.
Jag har förstört alltihop.
Nu känner jag mig så dum.
Säg inte så, Bon.
Jag visste att han skulle såra dig. Ge mig en kram.
Jag hatar att se dig så här.
Jag trodde att han gillade mig.
Du är säsongens diamant.
Det finns inte en gentleman i London som inte vill fria till dig.
Du kan välja och vraka.
Allt blir bra, trots att viscounten var en besvikelse.
Är du fortfarande vaken? Du bör nog bada innan du träffar mamma.
Det är magiskt, bror.
Du hade rätt. Jag har låtit tvivlen plåga mig för länge.
Kungliga akademien avgör inte vad som är bra. Världen gör det.
-Din dumskalle. -Benedict, det har kommit något till dig.
Ett brev från London.
Jag är antagen.
Kungliga akademien har antagit mig.
-Jag kom in! -Det är inte de som avgör vad som är bra.
De måste tycka att mina verk är lovande. Herregud.
Ni ska alla bära vittne till min talang!
Det är mitt i natten!
-Nu blir han lika outhärdlig som du. -Jag?
Om jag tvingas höra ännu en otrolig reseberättelse…
Om du tyckte att det var så underbart, varför kom du då hem?
Tja…
Hör du av henne alls? Fröken Thompson?
Ni damer skriver väl alltid brev?
Jag trodde att resan fick dig att tänka på annat än fröken Thompson… Lady Crane.
Avstånd rår inte på minnen.
Hon bor här i närheten.
"Det hedrar mig att anta
er antagning."
Sitter det i länge till, tro?
Inte tusan vet jag.
En konstnär måste ha frihet att följa sin musa.
GUNTERS TEHANDEL
Men det verkar som om societeten har fallit offer för modets nycker.
Hur skulle man annars kunna förklara den pråliga
och rent ut sagt vulgära klänning Cressida Cowper har burit på sistone.
Mayfairs nyaste sömmerska
har bara en sak som verkar till hennes fördel:
Hon är ny.
Madame Delacroix må vara gammal, men hon är åtminstone kunnig.
Ni kan lämna silket där.
-Fröken Penelope. -Visst är det ert jobb att vara observant?
Att gömma kundernas hemligheter bakom tyger med fint fall och fiffiga rosetter.
Jag gömmer mig också.
Bakom min penna.
-Jag tänker inte avslöja er. -Det är inte därför jag är här.
Jag tror att jag kan lita på er.
I männens värld har ni ett blomstrande företag, som jag själv.
Vi kan ha användning av varandra.
Mitt företag har blivit allt svårare att sköta ensam.
Ni såg mig så lätt.
Det är bara en tidsfråga innan jag blir upptäckt av någon mindre diskret.
Jag har redan visat hur jag kan hjälpa er.
Nu vill jag att ni hjälper mig.
Var ni tvungen att skriva "gammal"?
Jag ville inte överdriva mitt smicker.
-Men visst fungerar det? -Madame? Jag behöver er expertis.
Jag var här först.
Självklart kan inte alla alltid göra rätt.
Men för vissa är det kanske för sent att ändra kurs
och göra skadorna ogjorda.
Min herre.
Fröken Sharma.
Är er syster…?
Hon är på sitt rum.
Hon verkar inte må så bra idag.
Det var inte meningen att göra henne besviken genom att inte fria.
-Jag ville tacka dig för det. -Hon ska inte vänta länge. Jag ska fria.
Gårdagskvällen var en fars. Mina bröder hade ofog för sig.
Alla satt där och stirrade på mig…
Mina känslor lät mig inte tala.
Är era känslor för starka nu?
-Fröken Sharma… -Nej.
Det enda ni gör är att leka med en ung flickas känslor.
Fröken Edwina är kapabel att bilda egna uppfattningar.
-Om ni visste det… -Känner ni min syster bättre än jag?
Hon vill bli lycklig.
Det är det jag vill att hon ska bli.
Jag kan försäkra er att lycka inte är er styrka.
Irritation, kanske. Förtretlighet, absolut.
Den enda känsla ni faktiskt skapar, min herre, är missnöje.
-Rör dig inte. Stå stilla! -Ge mig inte order!
-Nej, gör inte så. -Det är bara en humla. Aj.
-Är du skadad? -Va?
Kan du andas?
-Det var bara ett litet stick. -Är du säker?
-Min herre? -Nej!
-Min herre? -Nej.
Jag är oskadd.
Det var bara en humla.
Det var en humla.
Undertexter: Sara Palmer