EN NETFLIX-SERIE
Fröken Sharma.
Viscount Bridgerton.
-Vi trodde inte att ni skulle komma. -Ers Majestät.
Självklart vill jag se min vackra brud.
Berätta nu om era bröllopsplaner.
Ni är väl inte ute efter någon speciell dispens?
-Självklart inte, Ers Majestät. -En mindre familjeangelägenhet, anser jag.
-Kanske ute på landet, på Aubrey Hall. -På landet?
Nej, det går då rakt inte. Ni måste gifta er här i stan.
Jag tänkte faktiskt att vi ska ha bröllopet på palatset.
-Det var generöst av er. -Verkligen.
-Men det behövs inte. -Nonsens. Hon är trots allt min diamant.
Det är inte mer än rätt att ert bröllop är värdigt hennes titel.
Man skulle faktiskt kunna säga att det här giftermålet var min förtjänst.
Jag vill se över varje detalj. Låt den där skvallertackan försöka nu.
Kan du tro det, Didi? Det är som en saga.
Det förtjänar du, Bon.
Det förtjänar ett verkligt kärlekspar.
Ursäkta mig, Ers Majestät.
Konkurrensens frenesi.
Den spänningsfyllda glädjen i att satsa allt.
Jag talar inte om lockelserna i Londons lyxiga spelhallar,
utan ett spel med mycket högre insatser.
Giftermål.
När man har gjort sina insatser där kan man inte lätt ta tillbaka dem.
Det tror jag säkert kan vara något som möts med både ånger
och ren lättnad.
…och jag sjunger mellan varje rätt.
För Guds skull.
Man skulle kunna tro att våra syskon hade slagit Napoleon,
och inte bara hittat någon att ta till kyrkan.
Med allt prat om Prudences förlovning har mamma helt glömt bort mig.
Hon är glad att kusin Jack har säkrat vår framtid,
och det är ärligt talat jag också.
Rör den inte. Ni får bra titta.
…och bagaren måste få betalt. Och det måste visst kolmannen också.
Den nye lord Featherington skulle ge oss pengar igen,
men här står jag än en gång helt och totalt barskrapad.
Våra ekonomiska problem beror helt på er.
Om ni inte hade tvingat mig till den här förlovningen
skulle vi snart leva på fröken Cowpers hemgift.
Beskyller ni mig för att jag trodde på er när ni talade om er rubinförmögenhet?
Hade ni berättat om er plan
skulle jag slippa göra mig av med tjänarna jag just tagit tillbaka.
Det skulle lösa sig om ni ställde in bröllopet
och lät mig uppvakta fröken Cowper.
Och överge Prudence? Hennes rykte är redan besudlat.
Det är det för sent för. Ni måste fortsätta med förlovningen.
-Jag ska tänka ut något. -Då får du tänka fort.
Du måste vara ny här.
-Syns det så tydligt? -Bevara din ungdomliga glöd.
Snart är du lika avtrubbad som vi.
En form är inte så olik en annan. Håller du inte med?
Det stämmer inte. Ärmarna är en tum för korta.
Nåväl, min herre.
Vi har tid att sy till den. Det är en månad kvar till bröllopet.
Vi har mycket att göra.
-Ska fröken Edwina bo här? -Ja. Hon blir frun i huset.
-Då blir hon ansvarig för er. -Gud hjälpe henne.
Droskorna ska poleras och hästarnas manar flätas.
Ta fram finsilvret.
Vigseln blir på palatset men vi måste vara redo här också.
Vi då, bror? Ska vi också poleras och flätas den stora dagen?
Ni ska visas upp.
Du kanske kan tvätta händerna till och med.
-Jag har jobbat på akademien. -Fröken Edwinas syster, då?
Ska hon också bo här?
Jag hoppas det. Ännu en intelligent kvinna i huset.
Ännu en? Vem är den andra?
Eloise, jag behöver din hjälp idag. Vi måste planera middagen
för att välkomna familjen Sharma. Och sen förlovningsbalen…
Jag är ledsen, mamma, men jag ska på en föreläsning. Blomsterarrangemang.
Penelopes måste gå, och du vill ju att jag hittar kvinnointressen.
-Är du intresserad av blommor? -Jag är intresserad av olika saker.
SÖMMERSKA
-Är det lite för mycket med kanten? -Inget är för mycket på palatset.
-Ni ska få se den franska tyllen. -Ja.
-Sa jag att ärkebiskopen ska viga oss? -Många gånger.
Du ska också ha en klänning.
-Jag har så många. -Den här ska vara speciell.
Det här bröllopet är ju lika mycket din triumf.
Vad det än var du sa till viscounten fick det honom att fria.
-Det skulle jag inte tro. -Det tror i alla fall jag.
Det ska bli spännande att bo i London. Han sa att det kanske snöar i vinter.
-Vore inte det spännande? -Det blir utan mig, Bon.
-Jag åker ju när du har gift dig. -Men du hälsar väl på nån gång?
När viscounten och jag får barn blir du deras favoritmoster.
Tänk på oss alla som en familj.
Varför är fröken Edwinas förlovning så speciell?
-Hon stal allt mitt ljus. -Det var kanske bra.
Lägg ner silket. Bomull duger till din brudkista.
Har min tjänsteflicka lämnat klänningen till lagning?
Jag fick det senaste. Det har varit en bråd vecka.
Verkligen.
Societeten är hungrig på nyheter om bröllopet.
Lady Whistledown kanske skriver att jag ska sköta diamantens bröllopsutstyrsel.
Ger mina skriverier er inte tillräckligt?
Jo då.
Men varför ska en kvinna begränsa sina ambitioner?
Jag trodde att ni skulle förstå att man alltid kan uppnå mer.
Tack, Clara. Det var allt.
Lord Bridgerton?
Fröken Sharma.
-Lord Bridgerton väntar med sin gäst. -Jag ser det. Tack.
Det här är juveleraren.
Vi ska justera fröken Edwinas förlovningsring.
Jag ber om ursäkt. Min syster och mamma är inte hemma än.
Då ska vi inte störa er.
-Är det en mjuk kaka? -Ja, det är det.
-Citron? -Ursäkta?
Jag tycker om citron.
Kan jag bjuda på något, herr…
Brookes. Om ni insisterar. Det vore ju ofint att tacka nej.
Te med tre skedar socker och kanske några smörgåsar till, tack.
-Visst har vi fått vackert väder? -Vill ni diskutera vädret?
Har ni något mer passande ämne?
Det finns inget passande med att ni fortsätter med frieriet.
Tvärtom är det så passande det kan bli.
Och vad säger ni om det som hände mellan oss?
Inget hände mellan oss.
Jag är en gentleman.
Säger ni det?
Behöver jag påminna er om att om någon annan än er syster
hade kommit på oss i biblioteket skulle vi också tvingas gifta oss.
Inget hände.
Önskar ni att vi två tvingades gifta oss?
-Naturligtvis inte. -Vad bra att vi undvek det ödet då.
Fröken Sharma, använder ni och er syster samma handskar ibland?
Jag…
-Ja, det händer. -Jag visste det.
Jag kan mäta en hand på 20 stegs avstånd.
Vi kan prova ut ringen på ert finger.
-Nej… -Det behövs inte.
Nonsens.
Tack.
Den är vacker.
Min far gav den till min mor innan de gifte sig.
-Lord Bridgerton. -De är här för att justera ringen.
Herr Brookes insisterade.
Ett ögonblick.
Den har fastnat.
-Edwina är här nu. -Ja.
-Kate, har du…? -Ja, nästan.
Bara…
Bara en…
Varsågod.
Här får du.
Här är ni ju allihopa. Jag har något att berätta.
Lord och lady Sheffield har skrivit.
-De är in London. -Våra morföräldrar?
De läste visst om förlovningen och vill nu träffa er
och er blivande make.
-Det vore en ära att träffa dem. -Är de redan här?
De kom…igår kväll.
-Är något på tok? -Inte alls.
Jag bjuder dem på förlovningsmiddagen imorgon.
Det blir nog ett lyckligt återseende efter alla dessa år.
-Eller hur, lady Mary? -Verkligen.
Det ser jag fram emot.
-Ska vi promenera? -Ja, min herre.
Jag fick plötsligt huvudvärk.
Lady Danbury, kan ni slå följe med min dotter?
Självklart.
Fröken Sharma och jag tar gärna lite frisk luft.
-Jag måste stanna med mor. -Ni följer med mig.
Hur kunde ni bjuda paret Sheffield på middag?
Ni vet ju hur min mor har lidit efter att de försköt henne.
Just det. Därför tänker jag inte vara lika oartig som de.
Var det inte en återförening ni önskade?
Att de tar Edwina till sig, så att hon får det arv ni desperat behöver?
Jo, men efter bröllopet. Edwina vet ingenting om deras villkor.
Om familjen Bridgerton får veta kanske de tror…
Att ni tänkte ut ett parti för egen vinning?
De kanske ställer in bröllopet.
Jag undrar om inte ni i hemlighet vill att viscounten bryter förlovningen.
Varför säger ni så?
De är förlovade.
Viscounten friade på ett charmerande sätt och er syster svarade ja så glatt.
I allas, inklusive drottningens, ögon är de så gott som gifta.
Bara en mycket stor skandal skulle kunna hindra bröllopet nu.
En skandal som skulle få hela societeten att skaka
och befläcka den utfattiga familjen Sharma på ett oåterkalleligt sätt.
Bara en dåre skulle äventyra bröllopet nu.
Jag frågar er därför, fröken Sharma,
är ni en dåre?
Nej.
Det trodde jag inte heller.
-Lady Danbury. -Herr Dorset.
Vad trevligt att se er.
Fröken Sharma, vill ni kanske ta en åktur på sjön med mig?
-Jag är ganska trött. -Det vill hon gärna.
Är ni arg för det som hände på kapplöpningen? Jag ber om ursäkt.
Min nåd är i era händer.
Då så, min herre. Det vore trevligt med en tur.
Vilket stiligt par.
Ursäkta?
Herr Dorset och min syster.
Han verkade ganska tagen av henne förra gången de möttes.
Han kanske kan övertala henne att stanna i England.
-Hon känner ju honom knappt. -Jag kände inte er heller i början.
Men kärleken rör sig fort, eller hur?
Fröken Edwina, vilka är era älsklingsfärger?
Jag vill ha dem i åtanke när jag utsmyckar förlovningsbalen.
Ni är så snäll, lady Bridgerton. Ni har säkert utsökt smak.
-Är det inte så, Anthony? -Absolut.
Titta på mig!
-Din syster verkar lycklig. -Det kan man ju kalla det.
Lord Featherington verkar intressant. Han är väl affärsman?
Ja, han har visst väldigt välmående rubingruvor i Amerika.
Jag borde kanske tala med honom. Alla andra verkar ha sina syften i livet.
Anthony ska gifta sig. Benedict har satsat på konsten.
Och…
…här står jag och matar ankorna.
Ankorna är nog glada för det.
Du har gott om tid och många möjligheter framför dig.
-Det brukar Eloise påminna mig om. -Var är hon? Jag har inte sett henne idag.
Hon sa faktiskt något om blomsterarrangemang med dig idag.
Ja, vi ska träffas senare.
-Här är det. -Det ser inte ut som en handlingsplats.
Jag ska hämta ut en unik gåva till min brors bröllop.
Fröken? Fröken!
MÖTESRUM
Vi har rätt att inte behandlas som ägodelar.
Allt tal om rättigheter måste bygga på Lockes avhandling.
Ni och er avhandling. Om ni hade arbetat en enda dag
skulle ni veta hur värdelöst sånt prat är för arbetare.
Kan jag få fortsätta?
Jag vill föreslå för mötesgruppen
den radikala idén att kvinnors utbildning skulle behöva bestå av mer än det
som av en slump tillfaller dem från deras makar och bröder.
Ja!
-Visst är det spännande? -Ni?
Jag.
Jag sa ju att jag inte vet nåt om Whistledown.
Jag letar inte efter henne.
Jag vill utbyta idéer med likasinnade om viktigare ämnen än societetens strunt.
Det var ni själv som bad mig att tänka på dem.
Beundrar ni mitt arbete?
Det är att överdriva. Det duger väl.
Ändå har ni rest långt.
Ni har åkt långt från Mayfair för skriverier som bara duger.
Lyckligtvis har vi uppfunnit droskan,
som kan ta en dam från en plats till en annan.
Rena underverket.
Vad heter ni?
-Eloise Bridgerton. -Angenämt, fröken Eloise.
-Jag heter Theo Sharpe. -Jag vet.
Vet ni det?
Jag vet också att ni har fel i många argument som jag vill tala om.
Har ni en penna? Strunt samma. Ni får låna min.
…hon gick ju med på att gifta sig. Låt mig fortsätta.
Vad skönt det är ute på vattnet.
Nu för tiden är det svårt att få ens en stunds ro.
Det tyckte jag mycket om i Indien.
Många tror att det är rörigt och högljutt, men för mig var landet lugnt till naturen.
Det finns en flod vid huset där jag växte upp.
När det var varmt badade jag fötterna där. Jag blev god vän med sköldpaddorna.
-Vilken idyll. -Ja, det är det.
Därför längtar jag verkligen hem.
Jag trodde att ni skulle stanna här nu när er syster blir viscountess.
Min mor och Edwina stannar. Jag reser hem ensam.
Vilket äventyr. Vad ska ni göra när ni kommer dit?
Jag ska undervisa, eller bli guvernant som ni säger här.
Det ska bli ett nöje.
Jag får ett självständigt liv med ett eget hushåll.
Ni kanske bjuder hem gamla vänner?
Jag vill gärna åka tillbaka till Indien
och lära mig mer av deras medicinska praktik.
Om ni kommer dit en dag skulle jag gärna visa er runt.
Jag borde jobba på klubben, Alice.
-Inte promenera. -Det här är också jobb.
Vi behöver fler medlemmar, och det är här de är.
Herr Mondrich. Jag hörde talas om er på andra sidan Atlanten.
Ni slog McKellan på två ronder, eller hur?
Det var längesedan.
Jag har själv fått in några fullträffar i ringen.
Men inte som ni, så klart.
Ni får komma till Wills klubb och tala mer.
Den är väldigt uppfriskande och välkomnande mot alla.
Det var det mest lockande jag har hört på länge.
Får jag tala ett ord med er?
Ursäkta mig.
Får jag påminna er om att ni inte löser familjens situation
genom att roa er på offentliga platser?
Och ni löser dem inte hos sömmerskan. Jag såg räkningarna.
Ni ska reda ut den här röran, inte dränka oss i skulder.
-Dämpa er! Försöker ni ruinera oss? -Det gör ni redan så bra själv.
Du ler, Didi. Se vad London har att erbjuda.
Det finns vatten i Indien också.
Min syster vill hela tiden att jag ska stanna.
Det skulle jag också vilja.
-Den knopen håller inte. -Den duger bra.
Jag ifrågasätter era sjömanskunskaper, Dorset. Tillåt mig.
Ursäkta mig.
Fröken Sharma.
Lord Bridgerton.
Hoppsan. Är ni skadade?
Nej då. Det är faktiskt härligt uppfriskande i vattnet.
Eller hur, Bridgerton?
Verkligen uppfriskande.
Det är ofint att stirra så där.
Penelope, vad gör du här?
-Ska vi inte promenera? -Förlåt. Jag glömde bort det.
Du missade en rolig föreställning vid sjön igår.
-Min brors simtur? Jag hörde det. -Var var du?
Jag var tyvärr tvungen att fylla dagen med bröllopsärenden.
Mamma har gett mig mycket att göra. Förlåt, men jag kan inte promenera.
-Då ses vi i morgon. -Javisst.
Ursäkta mig, fröken.
Fröken Eloise lade bort sin väska när hon var ute igår. Jag kan hämta den.
Vart åkte hon någonstans?
Ni lär inte hitta den.
Jag sa att Bloomsburys gator är opassande för en ung dam.
-Vad gör ni? -Lord Featherington.
Herr Brookes tar bara en titt på några smycken åt mig.
Visst är det ett vackert smycke?
-Ja. -Det passar inte bra just nu.
-Han får komma tillbaka. -Nonsens.
Han är ju här nu, och han hjälper oss gärna.
Jag vill bara rengöra smyckena, men vad skulle halsbandet där gå för?
Om det är väldigt värdefullt får jag vara mer försiktig.
Tja… Jag behöver mina verktyg för att värdera det mer exakt,
men ni bör absolut vara försiktig.
Det är ovanligt fina ädelstenar.
Det var väl flott?
Tack för ert expertutlåtande, herr Brookes.
Jag kontaktar er om jag behöver något mer.
-Blir det ingen tårta? -En annan gång.
-Stenarna är ju falska som tvåpundsedlar. -Kvalitetsförfalskningar.
Om de lyckas lura den där glupska ugglan kan vi kanske klara oss genom säsongen.
Jag hoppas att ni vet vad ni gör.
Vi behöver inte avskeda någon, fru Varley.
Hoppas han har en hel kista full. En småsak gör ingen förmögenhet.
Det där är ju riktigt bra.
Jag kan faktiskt mer än att bara stå naken, herr…
Bridgerton. Det betvivlar jag inte.
Säg det till akademien då.
Även om två av grundarna är kvinnor får vi inte sitta med i klassrummen.
Inte med kläderna på.
Arbetar ni alltså som modell för att kunna lyssna på föreläsningarna?
-Smart. -Vill ni prova?
Det är svårare än det ser ut.
Så här?
-Hur länge ska jag sitta så här? -Det beror på.
Jag behöver egentligen studera den manliga formen.
Naken.
Vad säger ni?
Visst är det fint här?
Det påminner om innergården till palatset vi bodde i.
Det är så rogivande.
Rogivande, ja.
Ingen skulle klandra dig om du blev sjuk och ursäktade dig från middagen ikväll.
Lady Danbury har varit väldigt tydlig med att vi alla måste vara med på den.
När träffade du dem senast?
Kvällen din far friade till mig, tror jag.
Lord Sheffield sa klart och tydligt att han inte tolererade det.
Då fick jag välja mellan min familj och mitt hjärta.
Ångrade du någonsin valet du gjorde?
Från allra första stund drogs din far och jag till varandra.
Det är en stark känsla att träffa någon och känna att man känner dem.
På ett sätt man inte känner någon annan.
Men det är ett högt pris att betala för kärlek.
Oroa dig inte.
Inte ens mina föräldrars närvaro kan befläcka min lycka nu.
Jag har alltid hoppats att du och Edwina
inte ska behöva välja mellan välstånd och kärlek.
Edwina ska gifta sig med den hon älskar, och du har alltid bara önskat dig frihet.
Javisst, mamma. Vi ska bli så lyckliga allihop.
Lord och lady Sheffields återkomst är verkligen en överraskning.
Men visst blir det trevligt att se familjen återförenad?
Jag är snart klar. Vi blir inte sena.
Det är inte det.
Jag har tittat på dig hela veckan.
Jag har sagt att jag ska stötta dig i ditt val,
men det är ganska svårt att fortsätta hålla tyst.
-Du är verkligen inte tyst. -Det här är din trolovning, Anthony.
Ditt äktenskap.
Med kvinnan som ska ta min plats som frun i huset.
-Tycker du att fröken Edwina är opassande? -Du är ingen bra förebild för dina syskon.
Du gifter dig med en kvinna du inte är förälskad i.
Kan du inte acceptera att kärleken mellan dig och far
var ett ovanligt undantag.
Jag vill att du också ska få uppleva ett glädjefullt äktenskap.
Du borde glädja dig inför bröllopet,
men du beter dig snarare som om du är på väg till galgbacken.
Om du inte vill göra det här, Anthony, måste du säga det nu, innan…
Vad jag vill är oviktigt.
Jag skulle vanhedra henne om jag drog mig ur nu.
Du har rätt. En man tar inte tillbaka sitt ord.
Men kvinnor kan göra det. Det händer ofta med unga damer.
De sveps med i ett hisnande frieri innan de förstår äktenskapets verklighet.
Om fröken Edwina ändrade sig skulle ingen misstycka.
Då skulle du inte vanhedra henne,
utan släppa henne från en plikt innan ni utbytte era löften.
-Hon vill inte bryta förlovningen. -Men vet hon hur du verkligen känner?
Mina känslor är oviktiga. Min plikt har alltid varit att gifta mig.
Min älskling…
Slå inte tvivlen åt sidan om du tvivlar.
Det här är ditt livs viktigaste beslut.
Det skulle krossa mitt hjärta att se dig leva med ångern.
Det skulle krossa din fars hjärta också.
-Du verkar disträ, Didi. -Jag har bara lite ont i huvudet.
Det är ju så mycket som händer nu.
Är det allt som beklämmer dig? Jag ser att du är obekväm med viscounten.
Jag trodde att det var överstökat, nu när Anthony ska bli min man.
-Har han bett dig kalla honom vid förnamn? -Nej, inte än. Men visst låter det fint?
Kommer paret Sheffield att gilla den här? Det ska bli så roligt att träffa dem.
Innan du gör det måste jag berätta en sak.
Om dina morföräldrar och att de har påverkat vår resa…
Våra gäster är här.
Ni behöver inte säga något, lady Danbury. Jag ska uppföra mig.
Ni ser mig som en känslokall gammal häxa.
Ni kanske blir förvånad när jag säger att den här middagen är för er skull.
Er systers förlovning kanske är slutet för era förhoppningar med viscounten,
men tillgång till Sheffields förmögenhet duger kanske som belöning.
Ett liv som självständig kvinna är inte bara ett tröstpris.
Många skulle föredra det.
När passionen svalnar och ödet griper in,
vem har vi kvinnor kvar att lita på utom oss själva?
Kom nu. Våra gäster väntar.
Lord och lady Sheffield, det var allt för längesen.
Låt mig presentera fröken Sharma och fröken Edwina Sharma.
Kära barn, se på dig.
-Hon är lika ljuvlig som det stod. -Ni är för snäll.
Det är så trevligt att träffa er.
Vi har väntat i många år på att få träffa dig.
Jag vill veta allt om dig. Tycker du om dans och musik?
Du måste gå på operan med oss. Vi har en fin loge som samlar damm där.
Det var allt för längesedan ni var i stan, lord och lady Sheffield.
Ja, det var det.
Mor.
Far.
Jag tycker om opera. Det var min syster Kate som lärde mig.
-Ska vi gå in och äta? -Ja, kom med mig, mitt barn.
Ni måste komma och hälsa på på Sheffield Manor.
Det är inget mot Aubrey Hall, men det är en fin del av Hertfordshire.
Jagar ni? Vi har ett fint fågelbestånd. Ni är välkommen när som helst.
-Tack för inbjudan. Jag gillar att jaga. -Det gör Kate också!
De sköt nästan en hjort ihop när vi var på landet.
Vad ovanligt. Lär man damerna att jaga i Indien?
Bara om man har tur.
Lord och lady Sheffield, hur länge ska ni vara i London?
Vi stannar till bröllopet.
Tänk er. Drottningen själv ska se över mitt barnbarns vigsel.
Hennes Majestät är förlåtande efter allt som inträffade.
-Hör nu, vi är familj. -Ja, det är klart.
Även efter att vår dotter ratade den friare vi hade åt henne.
En greve, minsann, med 12 000 tunnland.
Vilken ung dam som helst
hade fallit på knä för att tacka så omsorgsfulla föräldrar…
Vilken god sås. Kan min kokerska få receptet?
Det är krusbär, tror jag.
Lady Sheffield, ni är väl glad i sött om jag inte minns fel?
Vem tog hon istället? En tjänsteman?
Med ett barn från ett tidigare äktenskap med Gud-vet-vem.
-Min mor har ett namn. -Lady Sheffield…
Vi kunde inte visa oss i societeten på åratal.
Det struntar väl hon i. Hon seglade sin väg med sin man.
-Hon stal vårt barnbarn. -Era barnbarn.
Jag har två döttrar som ni gärna hade fått lära känna.
Ni valde att förskjuta oss.
-Ursäkta… -Tro inte att det var lätt för mig.
Att bli bortstött av min egen familj.
Jag var förkrossad. Men med tiden insåg jag
att er grymhet var en god gärning mot oss.
Det här är inte ett passande middagssamtal.
-Jag håller med. Samla er… -Ni gav mig min frihet när ni försköt mig.
Frihet att uppfostra mina döttrar utan ert konstanta dömande
och hutlösa krav på att de skulle jaga förmögenhet och titlar över allt annat.
Ska du säga.
Du förkastar vår förmögenhet, men här kommer ni krypande
för att få er del.
-Lady Danbury har rätt… -Jag vill inte ha något av er.
Nej, men det vill din dotter.
-Mamma? -Fonden vi har åt henne.
Där det tydligt står i villkoren
att hon måste gifta sig med en välbärgad engelsman för att få den.
Trodde du att vi skulle tillåta ännu en generation att befläcka
namnet Sheffield?
Didi, vad pratar de om?
-Vad har du gjort? -Visste du det, Anthony?
Jag ska förklara.
Hon har visst ärvt din förmåga att dölja sanningen.
-Eller tar hon efter sin far? -Det räcker.
Det måste vara er bristande artighet som har satt er i exil från societeten.
Ni har inte visat någon som helst respekt för familjen Sharma. Det godtar jag inte.
-Jag måste säga… -Jag godtar det inte.
Lady Mary har uppfostrat sina döttrar väl. De är intelligenta, godsinta och lojala.
Det ärar deras föräldrar.
Ni vill tydligen inte riskera er goda ställning i sådant sällskap,
så jag tycker att ni ska gå nu.
Ni kan inte mena allvar.
Kalla på paret Sheffields droska. De kan vänta utanför.
Vänta er ingen inbjudan till bröllopet. Ni kommer inte att få någon.
Det här var det grövsta.
Om du tror att du ska få ärva ett enda öre efter det här, så tar du fel.
Lord och lady Bridgerton.
-Jag ber om ursäkt… -Vi går nu.
Ja. Tack för ikväll, lady Danbury.
Det var upplysande.
-Min herre… -God afton.
-Du ljög för mig. -Snälla Bon…
Lord Bridgerton.
Lord Bridgerton, får jag tala med er?
-Vi måste åka. -Snälla.
Mamma, vi ses hemma.
Edwina var helt oskyldig i det här. Hon visste inget.
Vi kom hit för att jag ville hennes bästa.
-Var inte arg på henne. -Det är jag inte.
Hon visste lika lite som jag om er plan. Ni har alltså ingen hemgift?
-Nu när paret Sheffield är borta. -Bryr ni er om hemgiften?
Det var ju ert beteende som fick dem att gå.
Det är beklagligt. Fröken Edwina och jag har båda blivit lurade.
Vi måste bryta den här förlovningen innan den orsakar mer problem.
Jag vill inte befläcka hennes rykte. Mor och lady Danbury planerar…
Det gör de inte. Jag förstår inte varför ni ens föreslår det.
Ni har ju velat gifta er med min syster trots alla mina motsägelser.
Och nu vill ni kasta henne åt sidan?
Varför?
Tala inte med mig om någon hemgift. Vi vet båda att ni inte behöver den.
Vad har hon gjort?
Hon har inte gjort något. Ni har gjort det här omöjligt.
-Jag ska ju åka till Indien. -Det är för nära!
Finns det någon plats på jorden
dit ni skulle kunna resa för att befria mig från mina plågor?
Jag är en gentleman.
Min far lärde mig att vara hederlig, men hedern är i fara.
Och faran stiger varje ögonblick jag är i er närhet.
Ni är min plågoande…
…och den enda jag vill ha.
Natt och dag drömmer jag om er.
Och det jag…
Vet du ens alla sätt man kan förföra en dam?
Allt jag kan lära dig.
Jag har inte bett om det här.
Att plågas av dessa känslor.
Att ljuga för min syster.
Att bli disträ varje gång ni kommer in i rummet.
Ni håller med.
Det är outhärdligt.
Omöjligt.
Om jag gifter mig med din syster blir vi sammanbundna för alltid.
Jag kommer att tillbringa varje dag i mitt äktenskap
med att vilja ha dig och drömma om dig,
och frukta dagen då min heder till slut inte räcker.
Är det den framtiden ni önskar oss? Och er syster?
Jag måste gå.
Måste vi sitta här som statyer?
Jag vill gå på bal och visa upp min fästman.
Varley?
Har vi verkligen inte fått några inbjudningar till i kväll?
Nej, frun. Ingenting.
Prudences förlovning verkar ha gjort oss utstötta igen.
-Är det mitt fel? -Det sa jag inte.
Du gick väl inte för att möta kusin Jack i orangeriet?
Vi ska bara vara glada att vi har kokerskan och våra hembiträden.
Inte en enda inbjudan sedan vi kom från landet.
-Jag ska säga åt postbudet. -Det är inget skämt.
Vi ska föreställa en framstående familj.
I många år har jag lidit av societetens förakt
av en eller annan anledning. De tyckte om oss när ni var ledig.
-Nu när ni är tagen är vi förskjutna igen. -Därför bör vi bryta upp förlovningen.
Det går ju inte.
Lord Cowper. Vad hade ni för affärer?
Han och andra vill investera i gruvorna. Män med för mycket tid och pengar.
-Ta pengarna. -Det finns inga rubiner i gruvorna.
Hur ska de veta det? Ska de segla till Amerika?
Ni menar allvar.
Vår familjs framtid hänger på det, min herre.
Det är klart att jag menar allvar.
Låt dem investera. Ta vartenda pund de erbjuder.
Då får vi vår förmögenhet, Prudence får sitt fina bröllop,
och jag slipper societetens förakt en gång för alla.
Edwina?
Sedan viscounten började uppvakta mig har jag känt att du har dolt något.
Jag hade rätt.
Det här med paret Sheffields pengar…
Du litade inte på mig när du lät bli att berätta.
Jag är så ledsen för att jag inte sa det till dig och mor.
När appa dog tog jag på mig att sköta ekonomin.
Jag skrev till paret Sheffield, och när de gav mig villkoren
såg jag en lösning på våra problem.
Jag trodde att det var rätt av mig att inte betunga dig med det.
Men du ska veta att det har tyngt mig varenda dag.
Jag är inget barn längre, Kate.
Jag är en vuxen kvinna och redo att gifta mig.
Ja.
Jag vet det.
Om lord Bridgerton inte vill bryta förlovningen,
så spelar väl paret Sheffields pengar ingen roll?
När jag gifter mig med viscounten kan jag försörja oss alla.
Han är både generös och välbärgad.
Jag är säker på att viscounten försörjer dig och mamma också.
Han…
Kanske.
Men, Edwina, det ska inte vara din börda.
Det är väl ingen börda att gifta mig med den jag älskar.
Älskar du honom?
Det är klart, efter att ha sett honom försvara oss vid middagen i afton.
Jag vill inget hellre än att bli hans fru.
Hans viscountess.
Men då måste han förlåta oss.
Tror du att han gör det?
Det vet jag inte.
Jag kommer snart.
CHANCERY LANES TRYCKERI
Säg inte att ni är här i ottan för att rätta mer i mina texter?
Bara så här dags kan jag åka iväg obemärkt.
Tvärtom är jag här för att be er om råd.
-Jaså? -Se inte så nöjd ut.
Det kommer nog aldrig att hända igen.
Jag har några frågor om texterna i pamfletten.
Det är svåra idéer för ett svagt sinne.
Det kanske handlar om hur ni kommunicerar.
Ni har kanske inte sett tillräckligt för att förstå idéerna än.
Plikter.
Jag ser plikter, mer än lagar och tro, som det band
som håller samman vårt sköra samhälle.
Plikter gentemot ens rang och titel. Trohet till ens släktnamn.
De kräver total lydnad och komplett uppoffring.
Men vad händer när plikterna strider mot det hjärtat önskar?
Då finns det risk för synnerligen stora skandaler.
Frågan är bara om de inblandade hör min varning
eller om det redan är för sent att återvända till plikten
och bortse från hjärtats begär?
Fröken Sharma. Ni rider här på morgonen igen.
Det gör visst ni också.
-Jag kunde inte sova. -Inte jag heller.
Vad tänker ni göra?
Jag har funderat och ser bara en utväg.
Jag ska tala med fröken Edwina idag…
…och bryta förlovningen. Det är bara så vi kan slippa ur den här situationen.
När förlovningen är bruten ska vi aldrig mötas igen.
Som om vi aldrig hade träffats.
Så kan ni inte göra.
Ni får inte krossa min systers hjärta. Hon är god och sann.
En mer älskvärd själ finns inte. Hon älskar mig som den bästa syster.
Jag kan inte leva med att hon inte får sin lycka och framtid på grund av mig.
Jag förstår inte. Ni var ju emot giftermålet från början.
Jag hade fel. Jag vill inte göra så att ni förlorar hedern och min syster får lida.
Ni såg henne som er perfekta maka. Ni kan tro på det igen.
Jag ber er.
Jag ber er, lord Bridgerton.
Anthony. Du måste hålla ditt ord och gifta dig med min syster.
Gift er så snart ni kan. Den här känslan kommer att gå över.
Det kommer att gå att hantera den,
och sen blir det som om vi aldrig hade känt den.
Det är bara passion. Det måste gå över.
Då så.
Bröllopet blir av så snart som möjligt.
Undertexter: Sara Palmer