A NETFLIX SOROZATA
Könnyen lehet, hogy az oltár elé vonulás
a leghosszabb séta, amit egy ifjú hölgy valaha megtesz.
Nemcsak a templom hosszát foglalja magában,
hanem számtalan táncparkettet
és megannyi délutáni séta kanyargós útvonalát is.
Kész csoda hát, hogy a lábak nem fáradnak el,
vagy, ne adj' isten, botlanak meg
a sok vizslató tekintet
kíméletlen kereszttüzében.
Tud repülni?
- Némelyik, felség. - „Némelyik”? Milyen válasz ez?
Nos, nem szárnyal, de ha gondolja,
feltehetem valahová magasabbra, hogy leröppenjen onnan.
Csak ha ön is vele tart.
A tűzijáték készen áll, felség.
Pontosan időzítve az utánra, hogy a pár kimondja az igent.
Bármit tervezett, Brimsley, nem lesz elég jó.
Legyen minden nagyobb, hosszabb, fényesebb!
A vendégeinket le kell nyűgözni.
Ha jól emlékszem, azt kértem, hogy őfelsége szárnyát ma zárják le.
Nem kívánom senkinek, hogy betévedjen valami felettébb…
érdekes helyre.
Hogyne, asszonyom. De nyugodt lehet.
Őfelsége ma reggel igen jókedvűnek tűnt.
És a másik nagy tervünk hogy áll?
- Minden rendben? - Igen.
Minden hölgy, akiről sejthető, hogy Lady Whistledown,
kap egy inast, aki minden lépését figyeli majd.
A figyelés nem lesz elég.
El kell kapnunk a firkászt.
Esetleg terjeszthetne hamis pletykákat,
hogy amikor Whistledown megírja őket, nyomon követhessük az eredetüket.
- Zseniális ötlet, asszonyom. - Igen, ezért gondoltam rá.
A szerző azt hiszi, túljárt az eszünkön
illegális kémkedésével és tudósításaival.
Nos, nálam senki nem nézi élesebb szemmel az úri társaságot.
Meg kell nyugodnod, édes. Maradj nyugton!
Olyan furcsa ez!
Ezernyi holnap elé néztem már,
de mind ehhez az egyhez vezetett.
A holnapi napra egész életedben készültél,
drágám. Készen állsz.
Ezt igaznak hittem. De most, hogy a vikomt sietteti a dolgokat…
Kétségek ébredtek benned?
Az esküvő előrehozása az igazi érzelmek jele, de…
nos, nyugtalanná is tett.
A vikomt imád téged, ehhez nem fér kétség.
Odaadóan udvarolt neked,
és már az érkezésünkkor egyértelművé tette a szándékát.
Ezt inkább kortyolgatni kell.
Hallottátok? A vikomt manapság sietteti a dolgokat.
Az esküvő, és most az ital.
Edwina nem jár jól, ha a nászút is így megy.
Mindig ilyen alpári voltál,
vagy a pőre modellek szenesítették el az agyad?
Csak egyet szabad választania?
Ez azok kiváltsága, akik nem elsőszülöttek.
Ti megválaszthatjátok a szenvedélyeiteket és kalandjaitokat,
míg nekem teljesítenem kell…
Kedves bátyám, ha megnősülsz,
ugye teljesül a kötelességed, és felhagysz mindenki emlékeztetésével?
Az emlékeztetés is kötelességem, úgyhogy nem.
Azt kívánom, hogy mikor rám néz, biztos lehessek benne, hogy igazán szeret.
Valójában attól tartok, nem néz rám elég gyakran.
A pillantások áthatóak lehetnek, édes, de mulandóak is.
Nem többek a puszta szenvedély megnyilvánulásainál.
Tehát a vikomt nem érez szenvedélyt irántam?
Dehogynem. Annyit akartam mondani,
hogy az igaz szerelem egészen más.
Az igaz szerelemben a külvilág elcsendesedik.
Nem a szemek találkozása, hanem a lelkek tánca.
Lelkeitek egymásra lelnek.
Helyet szorítanak egymásnak,
és végül nem rejtőzködhetnek egymás elől.
Aggodalomra nincs ok.
A legtöbb dolog változatlan marad, eltekintve a ténytől,
hogy végre lesz egy vikomteszem, ahogy kell.
Valóban. Nem sok minden változik.
Bár hamarosan egy apró Anthonyval bajlódunk majd,
aki fel-alá futkosva hirdeti a saját apró kötelességeit.
Igen, ő is zsarnok lesz.
Nem úgy tartja a mondás,
hogy ha a haldit egy hajadon bőrére kenik, akkor méltó társra lel,
és ettől is elcsendesedik a külvilág?
- Edwina… - Nyugalom!
Most te maradj veszteg!
Emelem poharam!
Mire iszunk hát, ha nem a jövőre?
Nos…
a nővérre.
A nővérre?
A kapuőrre!
Azon tűnődöm, nagyobb lenne-e ez az áldás,
ha a vikomt itt lenne velünk.
Bizonyára Lord Bridgertonnak is vannak saját esküvői hagyományai.
- Legyőzted őt! - Úgy van!
Nem veted meg a kárörvendő dicsekvést, igaz, bátyám?
A mindenit, Prudence! Állj egyenesen!
Fejet fel! Mellet ki!
Hogy állhatnék így egész nap?
Hagyd abba a ficánkolást!
Lord Featherington nagylelkűen megengedte,
hogy felvedd ezt a nyakláncot erre az alkalomra.
Meglehetősen nehéz.
Ami azt jelenti, hogy nagyon értékes. Ezt ne feledd!
Biztos ön ebben?
Prudence könnyen felhívja magára a figyelmet.
Az emberek beszélni fognak a drága ékszerekről,
amelyek a bányáiból jöttek.
Én megerősítem, hogy ön szerénységből hallgat arról,
milyen jól megy az üzlete.
És amikor a férjek megkeresik önt, megállapodik velük.
Elismerem, az önbizalma csodálatra méltó.
Jobb lenne, ha meghunyászkodnék?
Ezt nem mondtam.
Tetszik, ha egy hölgy magához ragadja az irányítást.
Elnézést, hölgyem!
Nos, rendben.
A kocsiban találkozunk.
Prudence!
Mademoiselle Penelope, átalakítottam a ruhákat, ahogy kérte.
Köszönöm, Madame Delacroix.
Nagy kockázat számomra, hogy itt találkozunk.
A mamája biztosan tudja, hogy nincs javításra szoruló holmija.
Ez nem várhatott tovább.
Mit tud a nyomdában dolgozó tanoncról?
A neve talán Mr. Theo Sharpe.
Ha tudja a nevét, többet tud, mint én.
Említette őt valamelyik futárunk?
Van valami komolyabb dolog,
amit el akar mondani nekem a mi kis vállalkozásunkról?
Mert ha baj van a láthatáron, nem maradhatok a társa.
- Az üzletem túl fontos… - Ahogy az enyém is.
Nincs miért aggódnia, biztosíthatom.
Madame Delacroix!
Nem számítottam önre.
- Ha a számlánkról van szó… - Nem, madame.
Épp azt mondtam, hogy milyen szórakozott vagyok.
Ez a csomag Bridgertonéknak lesz.
Tévedésből jöttem ide. Szép napot!
El tudod képzelni? Egy nő, akinek saját vállalkozást kell vinnie.
Nem csoda, hogy ilyen szétszórt. Siess! Nem késlekedhetünk.
Nővérkém!
Azok mik?
Otthonról hoztam őket.
Tudtam, hogy sikeres lesz a szezon.
De gyönyörűek! Hogyhogy nem láttam még őket?
Anyám ékszerei voltak.
Amma viselte őket az esküvőjén, és megőrizte őket.
Neked?
Neked hoztam el őket.
Ragaszkodom hozzá.
Gyönyörű karperecek egy gyönyörű menyasszonynak.
Nővérkém! Tudom, hogy ez nehéz időszak volt,
és sosem kedvelted a vikomtot, de remélem, a mai nap mindenki örömére válik.
Én boldog vagyok, ha te is.
- Elvette a szalagomat! - Örülhetnél neki.
Ne üldözzétek egymást! Vagyis inkább ne kapjátok el egymást!
Szalonképesnek kell lennetek.
Miért nem áll készen senki erre az esküvőre?
- Mrs. Wilson! - Anya!
Ne olyan hangosan!
Bármit tettetek a bátyátokkal, csináljátok vissza!
Sosem fogok tudni úgy inni, mint te.
Egyszerű gyógyír.
Ha folyamatosan iszol, nincs utóhatás.
Bár jóra használnád a képességeidet!
Látta valaki Anthonyt?
Benedict, nézd meg, jól van-e! Bizonyára összezavarja ez a sok érzelem.
Anya!
Anthony!
Készen állsz?
Hát persze! Készen születtem.
Mehetünk?
Lady Danbury!
Lady Bridgerton!
Úgy tűnik, nem beszéltünk a Sheffieldékkel elköltött vacsora óta.
Igen, úgy tűnik. Miért is tennénk?
Hacsak nincs több magánjellegű információ,
amit végre meg szeretne osztani velem?
- Tudnia kell… - Jó mulatást az esküvőn!
Csoda, hogy mindkettőtökre rátaláltam e nagy fényűzés közepette, nem igaz?
Bizony. Őfelsége elfogultabb a gyémánt iránt,
mint amit Whistledown sugall.
Daphne esküvője egy herceggel szerényebb volt.
Talán a királyné újfajta figyelmet vár. A korona nehéz teher.
Talán azt bizonyítaná, hogy még alkalmas a feladatra.
- Nem ez az egész emberiség állapota? - De igen.
Ne bátorítsd! Amióta hazajött, elviselhetetlen.
Vagy Lady Crane miatt vagy ilyen?
Az igazság számít, nem az ok.
Az embernek nevet kell szereznie, hogy az élete értelmet nyerjen.
Nemes törekvés.
Köszönöm, Pen.
Meglepő, hogy te és Eloise ilyen jóban vagytok,
pedig korántsem hasonlítotok.
Ezt hogy érted?
Nos, neked van eszed.
Hiábavaló a társaságban olyanokra hatást gyakorolni,
akiknek egy önálló gondolata sincs.
És miért is szereznénk nevet,
ha az csak a táncrendre kerül?
És Whistledown? Ő bárkiről gond nélkül ír.
Nem. Ő nem beszél mindenkiről.
Talán csak nem tudja,
hogy a társaságon túl is vannak érdekes emberek.
Megint Mr. Sharpe-ról beszélsz?
Megfogadtam a szavadat.
Elméletileg.
- Ostobaság lenne tovább látogatnom őt. - És gyakorlatilag?
A minap jártam nála.
De ez nem botrányos, csak te véled úgy.
- Csak az eszméi érdekelnek. - Akkor ez barátság?
Természetesen. Mi más lehetne?
- Húgom! - Elkéstél.
Valójában azért, mert nem voltam biztos benne,
hogy a mai ünnepségre sor kerül-e, vagy sem.
A hercegné nem kedveli a mátkádat?
Miss Edwina nagyon kedves, és megérdemli az igazságot,
amit nem tagadhatunk meg tőle.
Összezavarodtam. Ki tagad meg mit, és kitől?
Bocsáss meg! Úgy tűnik, a hercegnének véleménye van.
- Hadd tudjam… - A vőlegény arra kér, távozz.
Most már késő visszafordulnom, Daph.
Miss Edwina tönkremegy, ha nem kelünk egybe,
és ezt a családot sem kíméli meg a botrány.
Kezdettől ez volt a terv.
És a nővér?
Saját tervei vannak a jövőre nézve. Olyanok, amelyekben én nem szerepelek.
Úgy döntöttünk, többé nincs köztünk semmi.
Nem lehet.
Elgondolkodtál azon, mit mondana apa egy ilyen napon?
Ő volt az egyetlen, akit valaha tiszteltél.
Az egyetlen, akire valaha hallgattál.
- Ha itt lenne… - Nem tudhatod, mit szólna.
Hozzád másmilyen szavai voltak.
Kérlek, ne sértegess hát az alaptalan sejtéseiddel!
Én itt voltam.
Láttalak téged minden szakaszban.
Láttam, hogy más lettél a halála után.
Tudod, hogy egyszer sem sírtál?
Sőt, nem is nevettél többé.
Mintha teljesen más emberré váltál volna,
akit felemésztenek mások elvárásai.
Volt más választásom?
Azért változtam meg, hogy a családunk túléljen.
Hogy te herceghez méltó parti lehess.
Örülök neked, húgom, de én nem ilyen vagyok.
Én soha nem akartam átadni magam a szerelem vak gyönyörének.
- Nem engedhetem meg magamnak. - Választhatod a boldogságot.
Követheted a szíved vágyait ahelyett,
hogy ellöknél magadtól minden érzést, ami a felszínre tör.
Nem kiváltság, hanem jog, hogy választhass,
és küzdhess a családért, amire vágysz.
Küzdök is…
a már meglévő családomért.
Ezt nem értheted. Másik családba házasodtál.
Én továbbviszem a Bridgerton nevet. Ez minden mást felülír.
Könnyű önzőnek lenni,
ha nem tartozol felelősséggel senkinek.
Gyászollak téged, bátyám.
A döntések, amiket meghozol, aztán neheztelsz ránk miattuk.
Ezek nem tesznek méltóvá a család tiszteletére.
Sajnálatra késztetnek minket.
Semmi többre.
Köszönöm.
Szavamra!
Olyan gyönyörű vagy, drágám!
Nővérkém!
Igen, édes?
Ezeket nem viselhetem.
Nem az enyémek, és nem akarom úgy érezni,
hogy elvettem azt, ami téged illet.
Neked szánták őket.
Neked kell viselned őket.
Illenek hozzád, Kate.
Itt az idő, hölgyem!
Gyertek!
Egyszer és mindenkorra hagyjuk magunk mögött a csúnya pletykákat!
Nyújtsunk a társaságnak egy emlékezetes esküvőt,
és mutassuk meg nekik, kik is vagyunk!
Miss Edwina, ön igen bájos.
Köszönöm, uram. Örülök, hogy elégedett.
Kérem, üljenek le!
Kedves testvéreim!
Azért gyűltünk össze itt, Isten színe előtt
és e gyülekezet jelenlétében,
hogy egyesítsük ezt a férfit és ezt a nőt a házasság…
szent kötelékében.
Azért senki könnyedén, meggondolatlanul
és kellő előkészület nélkül ne lépjen házasságra,
hogy oktalan vadállatok módjára
kielégítse férfiúi testének vágyait,
hanem csakis tisztelettel, körültekintéssel, jó előkészülettel,
józanul…
Uram!
Az érsek arra kéri, uram, hogy ismételje utána…
amit mond.
Igen, hogyne.
Én, Lord Anthony Bridgerton…
Engedje meg!
Folytathatom?
- Elnézést! - Bocsásson meg!
Vikomt, ismételje utánam!
Én…
- Miss Edwina… - Adjanak egy percet!
- Mi történt az esküvőmmel? - A menyasszony megfutamodott.
Lélegezz, Edwina! Csak ideges vagy.
Hozatunk teát, és ha már ettél valamit,
lesz erőd ahhoz, hogy visszamenj.
A vikomt meg fogja érteni, igaz, Kate?
- Kate, intézhetnéd azt a teát… - Nem teát akarok!
Az igazságot akarom.
- Hirtelen elnémultál, nővérem? - Edwina! Kate!
- Nem tudom, mi folyik itt. - Én elmondom, mama.
Egy életen át zagyváltatok nekem
holmi gáláns eszmékről, szerelmes pillantásokról…
- Edwina… - Érzéseid vannak iránta!
Végig magadnak akartad őt!
- Nem, ez nem igaz. - Már nem tagadhatod, Kate.
Hogy lehettem ilyen bolond? Újra és újra hazudtál nekem.
Azt mondtad…
Azt mondtad, vége a titkolózásnak, de nem!
A Sheffield-örökség ügye csak az álnokságod kezdete volt.
Én bolond! Azzal áltattam magam, hogy a szándékaid makulátlanok,
és az egyetlen vágyad az, hogy boldog legyek.
Nem vagy bolond. Ez az igazság.
Szereted őt?
Micsoda?
Azt mondtad, gyűlölöd.
De ez csak azt jelentette…
hogy erősek az érzéseid.
Szereted őt?
Edwina, én…
Ebből elég!
Ebből semmi jó nem sülhet ki.
Várjunk egy percet, és nyugodjunk meg, rendben?
Annyi mindent eltitkoltál tőlem!
Menj! Bárhová, Kate, csak el a szemem elől!
Van ennek valami köze a múltkori vacsoránkhoz Sheffieldékkel?
Vagy valami nagyobb gond merült fel, amit meg kell beszélnünk?
Miss Edwina csak izgatott. Majd észhez tér.
Úgy tűnik, Miss Edwina érzékeny alkat.
- Talán friss levegő kell neki. - A flaskát!
Tán megriasztotta a beszéd az életre szóló kötelékről.
Talán rájött, hogy a házasság a nők börtöne.
Miért vagy mindig ennyire… Eloise?
Hát milyen legyek? Házas és hallgatag?
- Talán úgy döntött, átöltözik. - Ez abszurd. Gyönyörű volt.
Talán adjunk Anthonynak egy kis pihenőt!
Erre van szükséged?
Pontosan.
Mi az?
- Te tudsz valamit. - Nem én.
Daphne, talán hercegné vagy, de a lányom is.
Mondd el, mit tudsz!
Kudarcba fulladt esküvő a királyné szervezésében.
Nem hiányzott ez a kínos helyzet.
- Nem az ön hibája, felség. - Lady Whistledown úgy tünteti majd fel.
Azt írja majd: „Őfelsége rosszul választott.”
Az egykori makulátlan ízlésem megkérdőjeleződött.
A szavai túl nagy jelentőséggel bírnak az én kényes komfortérzetemhez.
Felség, minden tiszteletem az öné,
de könnyen olyan helyzetbe kerülhetünk, amely nem menthető.
- Bölcs dolog lenne… - Nos, meg kell menteni.
Kezeskedett ezért a családért, igaz, Lady Danbury?
Sosem jutott volna eszembe,
hogy Miss Edwinát gyémántommá tegyem, vagy ilyen felhajtást csapjak,
ha ön nem részese a dolgoknak.
Ez ugyanúgy az ön hibája, mint bárki másé.
Ezt nem szabad elfelejtenie.
Nem fogom.
Talán elmegyek, és megkeresem Miss Edwinát.
Talán tehetek valamit.
Brimsley!
Kísérje a vendégeket a kertbe, és ne menjenek sehová!
A menyegző hamarosan folytatódik, és véghez visszük a terveinket.
Valamennyit.
Hallom, Miss Edwina az eljegyzés óta alig evett,
hogy beleférjen a ruhájába.
Nem csoda, hogy beteg lett.
A királyi orvos piócákkal próbálja sürgetni a gyógyulását.
El tudja képzelni?
Elég kínos ez Lord Bridgertonnak.
Számunkra még aggasztóbb.
Mi a garancia arra, hogy a többi hölgy nem követi
a pimasz csitri példáját?
Mind elhagyják majd a vőlegényeiket.
Felettébb szerencsés fordulat ez, uram. Egy botrány mindig felrázza a társaságot.
Minden szem és fül a legfrissebb részleteket éhezi.
Gondolom, most már csak át kell irányítanunk a figyelmüket.
Prudence!
Megsértenéd Lord Featheringtont azzal,
hogy nem mutogatod ezt a mesés nyakláncot?
Nem értem, miért érdekelné, hogy becsben tartom-e.
Már jegyesek vagyunk, de alig szól hozzám.
Miféle eljegyzés ez?
Tedd, amit mondok! Maradnál kilátástalan, mint Penelope?
- Isten őrizz! - Akkor gyere!
Jól megfontoltam, amit mondtál. Mr. Sharpe-ról és az érdeklődéséről.
Nem akartam, hogy erre gondolj.
Ki kellene verned őt a fejedből!
Tudom, hogy furcsa,
de azt gondoltam, a kapcsolatunk intellektuális kötelék,
barátság, mely hasonló észjáráson és komoly eszmecserén alapul.
De mi van, ha igazad van? Ha ő többet érez?
Sosem mondtam… El, akarod, hogy többet érezzen?
Mindegy, mit gondolok az érzéseiről, ha nem tudom biztosan, mit érez.
Talán már túl messzire mentél.
Emlékszel, mennyi baj érte Lady Maryt, mert rangon alul házasodott?
Senki sem beszél házasságról, Pen.
A gondolat tisztaságáról beszélek.
- Tudni szeretném. - De miért?
Egyes rejtélyeket elfogadok.
Nem érthetem, miért a férfiak a vezetők,
mikor a nők alkalmasabbak.
Nem érthetem, miért kínoz minket a divatárus
szűk és szúrós ruhákkal.
Tán sosem tudom meg, ki Lady Whistledown.
És ezt elfogadnád?
Persze hogy nem, de ezeket a rejtélyeket nem tudom megoldani.
Theo Sharpe rejtélyét viszont igen.
De ez mire lenne jó? Hisz úgysem tehetnél semmit.
Gondolom…
ha biztosan tudom, az megkönnyebbülés lesz.
A nem tudás az, ami mindezt gyötrelmessé teszi.
Forgatni a fejedben egy beszélgetés részleteit.
A bizonyítékot látva is bizonytalannak lenni.
Ez egy kellemes, felpezsdítő,
izgalmas gyötrelem.
- Éreztél valaha ilyet? - Nem.
Ilyesmit csak elképzelni tudok.
Lord Bridgerton!
Lady Mary!
Miss Edwinával beszélnék.
Természetesen.
Lord Bridgerton!
A szertartás elodázása kétségkívül…
váratlan.
Valóban.
De meg kell kérdeznem, hogy tényleg halogatás-e, és semmi más.
Aggódom, mi merül még fel
az udvarlás és azok kapcsán, akik részesei voltak…
a megzavarásának.
- Talán úgy véli… - Kérem!
Mondja, hogy nem még több hazugsággal vagy féligazsággal érkezett!
Legalább ezt tegye meg!
Én kitartok e házasság mellett.
Maga a tény, hogy az akadályoztatás ellenére
eljutottunk eddig a napig, elég bizonyíték.
Valóban.
Mégis azon tűnődöm, hogy a házasság-e az, amit igazán akar,
vagy én.
Mindkettő.
Miss Edwina, a találkozásunk pillanata óta
nem ingott meg a szándékom.
Már akkor tudtam, ahogy most is, hogy az számít, ami közös bennünk.
És mi lenne az, ami közös bennünk?
A helyünk.
A szerepeink. Igazodnak egymáshoz.
Én, a vikomt. Ön, a gyémánt. Egyikünk sem választotta e szerepet.
Ebben a tekintetben közös a sorsunk.
Ezért nem mondtam le önről,
noha egyesek bolondnak tartottak miatta.
Ezért nem ingattak meg Sheffieldiék sértései
vagy a hozomány hiánya.
Mert… szeret engem?
Megértem önt.
Együttérzek önnel.
Mondhatni, én ön vagyok.
A döntés luxusa nem a miénk.
Szerepeink foglyai vagyunk. De házastársakként…
együtt nézhetünk szembe ezekkel a nehézségekkel.
És a nővérem?
Neki milyen szerepe lesz a jövőnkben?
Ez a tüske könnyen eltávolítható közös életünk bimbózó virágából.
Nem lesz helye a jövőnkben.
Az esküvőnk után visszatér Indiába, ahogy kívánja.
Megszabadulunk tőle.
Ez az, amire vágyik?
Ez az, amit tudok.
A köztünk lévő távolság közelebb hoz majd minket.
De ez a jövő csak akkor lehetséges, ha ma úgy dönt…
hogy hozzám jön.
Többször mondták el nekem, milyen jövő vár rám,
mint amennyit bevallanék, uram.
De nem vagyok bolond.
Tudom, milyen botrányt okozna,
ha ezt most nem tudnánk végigvinni.
Ám ezt az okot nem találom elégségesnek.
Kell egy perc, hogy gondolkodhassak.
Igen, a jövőmről.
De most úgy, ahogy én képzelem el.
Ezt meg kell értenie.
Természetesen.
Persze.
Ide nem jöhet be.
- Miss Sharma… - Ez az én menedékem.
- Egy lomtár? - Igen.
Nem fényűző, de a fő követelményemnek megfelelt,
ami az volt, hogy ön ne legyen itt. Úgyhogy hagyjon békén!
Beszélnünk kell.
- Ez helytelen, érti? - Beszéltem a húgával.
Keményebb volt, mint vártam tőle.
Nos, nem hibáztathatja érte.
Belátom, nem ismerem őt úgy, mint ön,
de ezért jöttem. Tennie kell valamit.
És mit vár tőlem, uram?
Még több tervet és cselszövést, hogy engedelmeskedjen?
Úgy tűnik, a húgom végre bölcs módon rájött mindenre.
Tulajdonképpen büszke lehetek rá.
Tehát többé nem segít neki, és egy lomtárban bujkál,
míg ő tönkreteszi az életét?
Én tettem tönkre az életét.
Jobb, ha elmegy.
Csak…
várjon!
A viszontlátásra, uram!
Lady Danbury!
Mit keres ön itt?
Biztosíthatom, jó okom van rá,
hogy itt vagyok, és nem odakint.
Nem jellemző önre, hogy bujkál valahol.
Nos…
időről időre mindenkinek szüksége van arra,
hogy magába szálljon,
nem gondolja?
Lady Bridgerton!
Elnézést kérek, amiért bizonyos információkat
nem osztottam meg önnel.
A Sharmáék és Sheffieldék közötti egyezség, nos,
nem az én dolgom volt, de…
semmiképp sem akartam, hogy úgy derüljön ki,
ahogy azon a vacsorán történt.
Úgy tűnik, ez a terv irányíthatatlanná vált.
Valóban.
Daphne, nos… végre megerősítette azt,
amitől már jó ideje tartottam.
Valamit, amit szerintem már ön is kétségkívül észrevett.
Őfelsége azt kívánja,
hogy helyrehozzam
a mai helyzetet.
És meglehet, életemben először…
nem tudom, mit tegyek.
Pávák!
Förtelmes teremtmények!
Indokolatlanul támadnak.
Mintha lehetne még szerencsétlenebb ez a nap!
Akár el is mondhatná neki, hogy nincs mit tenni.
Anglia királynéjának?
Inkább dugnám a kezemet az egyik madár csőrébe odakint!
Az kevésbé fájna.
Mit gondol, visszatér az oltár elé a menyasszony?
Erre a kérdésre csak egyetlen személy adhat választ.
Mi az?
- Mama… - Úgy tűnik, te mindent tudsz.
Milyen meglátással szolgálhatnék még?
Mama kiment levegőzni.
Edwina, tudnod kell,
hogy soha nem akartalak megsebezni.
Többet kellett volna mondanom. Mindent el kellett volna mondanom.
Igen. Egykor voltak érzéseim a vikomt iránt.
De ez nem ért fel azzal a szeretettel, amit irántad éreztem és érzek.
És tudnod kell, hogy megteszek minden tőlem telhetőt
a boldogságodért.
Azt is, hogy visszamész Indiába? Ez a megoldásod, igaz?
Hadd tegyem ezt jóvá!
A vikomt iránti érzéseim már nem számítanak.
Nincs közös jövőnk. De te…
Te, Edwina, vikomtesznek születtél.
A vikomt is ezt mondta.
Akár azt is gondolhatnám, hogy ezt ketten előre kiterveltétek.
Nem vagyok túl büszke beismerni, ha igaza van.
- Megérdemled ezt. - Miért?
Miért én, és miért nem te?
Fiatalságodra és naivitásodra akadályként nézel,
de ez sok tekintetben megóvott téged.
Te nem emlékszel, hogy mikor appa meghalt, kicsúszott a talpunk alól a talaj.
És hogy megóvjam magunkat egy keserűbb sorstól,
úgy döntöttem, addig nem gondolok magamra, amíg a ti sorsotok a mamával nem biztos.
Megbánás nélkül adtam oda, amim volt, és újra megtenném.
Még mindig ezt teszem. Odaadom, amim van, hogy megóvjalak.
Mondj valamit, édes! Bármit, kérlek!
Nem tudom, melyik fáj jobban.
- Az árulásod vagy a szánalmad. - Edwina, a testvérem vagy…
A féltestvéred.
Felnőtt nő vagyok, Kate.
És életemben először képes vagyok arra,
hogy úgy döntsek, ahogy szeretnék.
Már elképzeltem, milyen életem lesz Lord Bridgertonnal
vikomteszként Aubrey Hallban.
Ez a kép az én elmémben él, és azt teszek vele, amit akarok.
Ha úgy döntök, hogy hozzámegyek Anthonyhoz,
az azért lesz, mert nekem tetszik úgy, nem másnak.
Ezt meg kell értened.
Ha végigviszem ezt az esküvőt,
annak semmi köze nem lesz hozzád.
Úgy tűnik, a nászúthoz van köze.
Miss Edwina elégedetlen volt
Lord Bridgerton terveivel.
A halogatás révén új útvonalat alkud majd ki,
ami a királynénak igencsak kedvére lesz.
Úgy tűnik, Miss Edwina sokkal ravaszabb, mint gondoltuk.
- Uraim! - Mondja, Featherington!
Nincs jobb hely az üzleti tárgyalásra?
Azt hittük, csak tartózkodó.
Valóban olyan nyereségesek a bányái, mint ahogy hírlik?
Nem pár pennyért keltem át az óceánon.
Ha érdeklődnek, üzenek az embereimnek Georgiába.
- Remek! - Igen.
Ezek az emberek önnek dolgoznak, Featherington?
Hát persze.
Ha a befektetés az öné, miért kell üzennie a dolgozóknak?
Mert írnom kell az embereimnek, hogy megkapjam a legfrissebb jelentést.
A bölcs befektetők szeretik tudni,
hogy manapság rubinból vagy ametisztből találunk-e többet.
Mr. Mondrich, meséljen a társasági klubjáról!
Csodálatra méltó próbálkozás, még ha kissé meglepő is.
Mit tudhat egy bokszoló az üzletről?
Körülbelül annyit, amennyit egy úr tud a bányászatról.
Bocsássanak meg!
Jöjjön be!
- Nyélbe ütött már valamit? - Majdnem.
Ne feledje, hogy az idő sürget, uram!
Ki tudja, meddig késik még az esküvő?
Többé nem lesz ilyen odaadó közönségünk.
Hagyja csak rám!
Vigyáznunk kell, hogy ne keltsünk túl nagy feltűnést.
A lehetőséget csak keveseknek szabad felvillantanunk,
olyanoknak nem, akik a hasznot felülmúló botrányt okoznának.
A legjobb, ha a társaság olyan tagjaira összpontosítunk,
akik nemigen kedveltek, és akiknek a véleménye alig számít.
És ki lenne ezen a listán?
Cowperék, Clarksonék, Goringék, Wallace-ék…
A kérdés talán inkább az: ki nem kerülne fel a listára?
Gondolom, Bridgertonék.
Enélkül is a botrány szélén állnak.
Úgy tűnik, elég kedveltek.
Ne gondolja, hogy mindez rokonszenv! Puszta stratégia.
Nem gondolnám, hogy kedvel bárkit is. Féltékennyé tenne.
A befektetőket bűvölje el!
Miért? Rengeteg tartalékom van.
Uram, csak vesztegeti rám a hazugságait.
Nem kell hazudnom.
Túl ravasz ahhoz, hogy bedőljön ennek, nemde?
Mi ketten látjuk az igazságot.
Ezért olyan ígéretes a szövetségünk.
Látom, hogy milyen rátermett nő is ön.
A kuzinom talán legbolondabb húzása volt,
hogy itthagyta ezt a világot, benne egy ilyen ragyogó feleséggel.
Jobb, ha…
visszatérünk a kertbe, mielőtt hiányolnak bennünket.
Csak ön után!
Hálát kell adnom felségednek ezért a pompás eseményért.
Minden részlet egyszerűen lélegzetelállító, és…
Bár felettébb élvezem a hízelgést, Lady Bridgerton,
hacsak nem azért jött, hogy elmondja, hogy a fia és az arája
jelenleg az oltár előtt áll, egyszerűen nincs rá időm.
Elfogadhatatlan, hogy ez az esküvő meghiúsuljon.
Lady Danbury, mit kíván mondani?
Mint mindig, felség, a nagylelkűsége
alázatra kényszerít.
Noha…
Nem vall önre, hogy elakad a szava, Lady Danbury.
Noha fájlaljuk az eseményeket,
Lady Bridgerton és én egyetértünk abban,
hogy a saját sorsáról Miss Edwinának kell döntenie.
Nos.
Nem tudtam, hogy a gyémánt becsesebb, mint a korona.
Nem az, felség.
- Elnézést a megszakadt ceremóniáért! - Nos, nem kerülte el senki figyelmét.
Remélem, az erőfeszítésem nem veszett kárba.
Nem volt hiábavaló, felség.
A népe iránti szeretet újabb bizonyítéka volt, asszonyom.
Miss Edwina és én alázatosan állunk most ön elé,
hogy elismerjük mindazt, amit…
Nincs olyan élő ember, aki a puszta hízelgésen kívül
mást is tudna mondani a királynéjának?
Persze ez a legkézenfekvőbb.
Gyermekem!
Elmondod hát, hogy hozzámész-e, vagy sem?
Látták őket?
- Felség! - Felség!
A tűzijáték!
Káprázatos volt!
Lesz még több is?
Jaj! Úgy tűnik…
Úgy tűnik, elkéstem a szertartásról.
Királyom!
- Valaki! Segítene valaki? - Nem akartalak megváratni, Lottie.
A menyasszonyom. Az én gyönyörű menyasszonyom!
De…
hol van az érsek
és a gyülekezetünk?
George!
Sugárzó szépség, nemde?
Hát ők meg…
Mit csinálnak?
Hagyják abba! Hagyjanak!
Lottie…
Nagyszerű királyné lesz belőle, felség.
Felség!
Hallom, az udvarlás boldog időszakában sok megpróbáltatással néztek szembe.
De a mai nap…
A mai nap kárpótolja majd önöket mindezért, igaz?
Nos… igen.
Akkor talán megnyugodhat, felség,
mielőtt átveszik ezt a királyságot,
és azzal a szeretettel, együttérzéssel és kedvességgel kormányozzák,
amivel egymás iránt viseltetnek.
Királyném!
Edwina…
Ünnepelsz valamit?
Sikerrel jártál, Colin?
Csak ha amit keresek, ott van e flaska alján.
Egy nap biztosan megleled a célod.
Végül mindenkinek muszáj.
- Te már megtaláltad a tiedét? - Dehogy.
De úgy képzelem, hogy az a valami egyszerre lesz serkentő és kielégítő.
Olyan törekvés, ami nem arról szól, hogy ki vagyok,
hanem arról, hogy ki leszek.
A célom megköveteli majd, hogy bátor és elmés legyek.
A célom messze túl fog repíteni
a mama figyelő tekintetén.
A célom…
szabaddá tesz majd.
Mi is érhetne fel ezzel?
Az álmaid pompásabbak, mint hittem.
Igen, ezek csupán fantáziák, de…
meg kell engednünk magunknak ezeket a pillanatokat,
hogy álmainkkal felvértezve dacoljunk a valósággal.
Lady Crane-nek igaza volt.
Lady Crane-nek?
Mit mondott?
Hogy törődsz velem.
Hogy sosem hagynál cserben.
Most már kezdem elhinni ezt.
Jobb, ha elcsípünk egy szelet tortát, mielőtt elfogy.
Eli!
- Eli, te meg… - Úgy döntöttem, elmegyek Theóhoz.
Ez a bátyád esküvője! Észreveszik majd.
Épp ezért nem fogják. Anthonyék miatt aggódnak.
Nem fogok hiányozni.
Csak mert ott a lehetőség, nem kell élned vele.
Annyi minden van itt. Láttad a pávákat?
Dühítő az ő gondolataira gondolni, mikor a sajátjaimra kellene.
Én…
- Nem tudom, mit mondjak. - Semmit.
Csak ennyit kérek.
Azért mondom, mert a barátom vagy,
és nem akarom, hogy titkok álljanak közénk.
Tetszik?
Felség, én…
Őfelsége aranyjubileumán viseltem.
Tessék!
- Eszembe nem jutna… - Dehogynem.
Miss Edwina!
Okkal választottam önt a szezon gyémántjának.
Igen, a szépségéhez sem fér kétség, de…
komoly benyomást is tett.
Ez most is így van. Még most is képes rá.
Még a mai zűrzavar után is.
És főleg mindazok után,
aminek négyszemközt tanúi lehettünk.
Aminek tanúja voltam, asszonyom, az egy király és királynéja szerelme,
semmi több.
Biztosan nem találnék rá megfelelő szavakat,
még ha egymillió életem is lenne rá.
A korona próbája az, hogy kézzelfogható.
A tisztség tárgyi bizonyítéka.
Lady Whistledown is ezért ír lapot ahelyett,
hogy a szóbeszédre hagyatkozna.
A szóbeszéd csak addig érdekes, amíg elhangzik,
de a papír többet jelent.
A fizikai valója állandóságot biztosít.
Ez az igaz szerelemről nem mondható el.
Az változik. Felejt.
Arra kényszerít, hogy emlékezzünk rá, kik voltunk.
És arra, hogy újra és újra eldöntsük, hogyan élünk együtt vele.
Hogy hozhatom meg e döntést?
Ezt nem szabhatom meg.
A királynéja vagyok,
de még nekem is el kell ismernem, hogy mindenki maga dönti el,
mihez kezd az igaz szerelemmel.
Ez a döntés mindenkinek kijár,
és mindenki megérdemli, hogy érezze annak hatalmát.
De tudnunk kell…
hogy ez a legnehezebb, legnagyobb döntés, amit valaha meghozhatunk.
A házasságkötés kétségkívül emberi cselekedet.
Az állatok nem igényelnek szerződéseket vagy hozományt.
A tyúk és a kakas nem tesznek fogadalmat.
Hívatott?
Azt hittem, ön hívatott.
Meghoztam a döntésemet.
- A legjobb, ha tőlem hallják. - Négyszemközt kellene beszélnünk.
Nem mehetek önhöz feleségül, Lord Bridgerton.
Nem tudja megadni nekem azt, amit akarok.
Amit megérdemlek.
Amit mindenki megérdemel.
Talán nem tudom, mi az igaz szerelem,
de azt biztosan tudom, hogy mi nem.
Nem megtévesztés,
kóbor tekintetek
vagy egy betöltendő szerep.
Nem mehetek önhöz feleségül, mert nem árulhatom el magam.
Soha nem fog úgy a szemembe nézni,
ahogy ma az oltárnál a nővérem szemébe nézett. Soha…
Sosem fog ugyanúgy nézni rám.
Azt mondod, életed során
próbáltál megadni nekem mindent, amim nem volt meg,
de valójában csak azt adtad nekem, amit igazán magadnak akartál,
mintha az életem nem is az enyém lenne. Én nem kértem ezt, Kate.
Így hát ma biztos lehetek abban,
hogy amit hátrahagyok, az nem az én veszteségem.
Hanem a tiéd.
A te álmod, a te terved, a te érzéseid, amelyeket én csak kölcsönvettem.
Ma…
elvesztetted a hatalmadat,
míg én elhatározásra jutottam.
És ez számomra elég győzelem.
Hagyjuk rá az emberekre, hogy bonyolítsák a dolgaikat
a szertartásaikkal és a tortáikkal!
Nem csoda egyáltalán, hogy bárki is megházasodik?
Nem mintha Miss Edwina találhatna jobbat a vikomtnál.
Talán éppen ezért gondolta meg magát.
Tudja, hogy nem méltó hozzá.
Vagy talán újra kell értékelnünk a vikomtot.
Talán Miss Edwina felfedezett valamit, ami bennünket is érdekelhet.
- Kegyelmes asszony! - Hercegné!
- Indulhatunk haza, mama? - Azt hiszem, igen.
Egyesek szerint az esküvő a hit legfőbb megnyilvánulása.
Míg mások megkockáztatnák,
hogy inkább a bolondság legfőbb megnyilvánulása.
Hosszú utat tett meg, hogy kérdezzen tőlem, szóval mondja!
Gondolataim vannak.
Látom, hogy ez problémát jelenthet az ön világában.
Gondolatok, amiket szeretnék önnel megosztani.
És nem éppen azt teszi?
Amit nehezemre esik kibökni, az az, hogy gyakran,
amikor valami újat, érdekeset
vagy provokatívat olvasok,
ön az, aki eszembe jut.
Önnel szeretném megvitatni ezeket a gondolatokat.
Értem.
Ezért kíváncsi lennék,
hogy önnek is vannak-e rólam gondolatai,
amikor gondolkodik.
Ezeket mind elolvastam.
És?
És…
Félretettem őket önnek.
Arra gondoltam, talán…
elmondhatná, mit gondol róluk.
A menyasszony és a vőlegény
a boldogító igenre várva
csupán a szándékát nyilvánítja ki,
boldogságukra nincs garancia.
Nincs minden veszve, asszonyom. Híreim vannak.
Remélem, érdemleges figyelemelterelés.
Lady Whistledown csapdája eredményesnek bizonyult.
A házasság nem több, mint emberi rituálé.
A kakast és a tyúkot nem kényszeríthetjük, mégis mindig van elég tojás.
Ettől vajon bonyolultabbak vagyunk,
vagy csak túl makacsul hisszük, hogy irányítanunk kell,
amit a természet már eleve elrendezett?
Azt hiszem, mennünk kell.
Lord Bridgerton!
A húga bátrabb és bölcsebb mindkettőnknél.
Megérzett köztünk valamit, és lépett. És mi itt állunk…
teljesen mozdulatlanul…
bár hónapok óta érezzük ezt.
Azért állok itt…
mert amikor elmegyünk…
abban a pillanatban, amint kilépünk az ajtón…
az igazság vár ránk.
A helyzetünk igazsága.
A kudarcainké.
Mert kudarcot vallottunk, uram.
A kötelességeinket…
a felelősségünket…
mindent elbuktunk.
Szóval bocsássa meg…
ha én most szeretném…
megállítani az időt!
Elodázni a sorsot.
Egy röpke pillanatra…
nem gondolni arra, mi jön ezután.
Csak várni.
Ég önnel, uram!
A feliratot fordította: Büki Gabriella